Ухвала

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 757/46241/20-ц

провадження № 61-21326ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прокопенко Наталія Феліксівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (не зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 цього Кодексу) та несплатою судового збору.

В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху суд зазначив, що хоча заявник у касаційній скарзі посилається на висновки, викладені в окремих постановах Верховного Суду, проте не зазначив яку (які) саме норму (норми) права застосував апеляційний суд без урахування цих висновків. Заявник послався на ухвалу Верховного Суду України від 07 липня 2008 року, постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справа про спадкування», що згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України не належить до підстав та випадків касаційного оскарження, а також не конкретизував підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Визначено, що заявник за подання касаційної скарги мав сплатити судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Заявника зобов`язано подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, а також сплатити судовий збір.

Для усунення зазначених вище недоліків заявнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 31 січня 2022 року надіслано заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку.

Заявник ознайомився із зазначеною ухвалою 08 лютого 2022 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень, про що свідчить календарна дата на доданій до заяви про усунення недоліків копія ухвали Верховного Суду від 31 січня 2022 року, яка роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень 08 лютого 2022 року. Таким чином, строк виконання ухвали сплив 18 лютого 2022 року.

08 лютого 2022 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявник надіслав квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

Проте заявник не виконав повністю вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, зокрема у визначений судом строк не подав уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Таким чином, ухвала Верховного Суду від 31 січня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху не виконана, заявник не усунув недоліків касаційної скарги, не подав уточненої касаційної скарги, а отже, скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Отже, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 рокувважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко