Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/340/22

28 квітня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 08.12.2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 230.

Від шлюбу у них народилася одна дитина, син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час є неповнолітнім.

Зазначає, що протягом останнього року їхнє сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сумісне проживання, як дружини та чоловіка, ведення ними спільного господарства вже півроку, як припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Основною причиною розпаду сім"ї є різниця характерів між ними та відсутність взаєморозуміння і довіри. У них склалися протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер.

Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по даній справі.

В судове засідання позивач не прибула, натомість її представник, адвокат Брайляк Е.Я. подала до суду заяву, в якій вимоги ОСОБА_1 підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Справу просить розглянути у її відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, аналогічно подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов визнає в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу. Що стосується стягнення з нього в користь позивача витрат за надання правничої допомоги в цій частині позовних вимог просив відмовити за необгрунтованістю.

Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 08.12.2020 року у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 230 (а.с.11).

Від шлюбу у них народилася одна дитина, син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час є неповнолітнім (а.с.12).

Разом з тим судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер.

Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують сімейних відносин і не мають наміру підтримувати їх в подальшому та стверджують, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у них немає.

За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано стороною відповідача та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач та відповідач не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин даний шлюб існує формально.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.

Також, згідно ст.113 СК України, після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 слід відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Крім того, суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця її проживання, а тому питання про місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу судом не вирішується.

Що стосується розподілу судових витрат по даній справі, суд констатує наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено вище, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Брайляк Е.Я. на підставі договору про надання правової допомоги № 2801/22 від 28.01.2022 року.

Згідно долученої стороною позивача до матеріалів справи розрахунку суми витрат на правову допомогу від 04.02.2022 року, акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 2801/22 від 28.01.2022 року та квитанції серії АЕ № 167 від 04.02.2022 року, витрати на правничу допомогу склали 4500 грн. 00 коп.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат 2992 грн. 40 коп.

На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст.133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 08.12.2020 року у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 230 розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити позивачу ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 2992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.