Справа № 289/172/22
Номер провадження 2/289/189/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, набуте під час спільного проживання, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . На час звернення до суду шлюб між ним розірвано.

Вказує, що під час перебування у шлюбі, у 1993 році, сторонами за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу було придбано на ім`я ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач претендує на визнання за собою права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Ухвалою судді від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомила суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 15 вересня 1979 року. Після реєстрації шлюбу, позивачу надано прізвище ОСОБА_4 .

У відповідності до Договору купівлі-продажу датованого 1993 роком, посвідченого державним нотаріусом за № 3134 ОСОБА_2 , придбав у власність квартиру АДРЕСА_3 .

Доказів придбання зазначеного майна за особисті кошти відповідачем суду не надано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У відповідності до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом пунктів 23, 24 Постанови Пленуму ВС України №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з п.30 ПостановиПленуму ВС України №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК України.

З матеріалів справи встановлено, що під час шлюбу відповідачем на підставі Договору купівлі-продажу датованого 1993 роком, набуто у власність квартиру АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується відповідачем, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2 придбану на підставі Договору купівлі-продажу датованого 1993 роком, посвідченого приватним нотаріусом за № 3134.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

-1/2 частину квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на:

-1/2 частину квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір сумі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Мельник