КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3070/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року позивач ТОВ «АІК Трейдінг» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 25.11.2015 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «АІК Трейдінг» (позикодавець) укладено договір №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

Вказував, що 24 грудня 2016 року позивач та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до договору №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

Згідно з п.2.1 вищевказаного договору та додаткової угоди до нього позивач надає ОСОБА_1 фінансову допомогу у розмірі 250 000 грн. Фінансова допомога може бути надана окремими частинами.

Зазначав, що 27 листопада 2015 року ОСОБА_1 згідно видаткового касового ордеру отримала 100 000 грн., а 26 січня 2016 року на її картковий рахунок перераховано

50 000 грн., що підтверджується відомістю №116. Крім того, 05 лютого 2016 року на її картковий рахунок перераховано 50 000 грн., що підтверджується відомістю №118 та 01 березня 2016 року на її рахунок перераховано 50 000 грн., що підтверджується відомістю

№124.

Отже, ОСОБА_1 отримала фінансову допомогу на загальну суму 250 000 грн., а позивач виконав взяті на себе зобов`язання по договору №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі в повному обсязі.

Згідно з п.2 додаткової угоди до договору, яким змінено п.4.2. вищевказаного договору, ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути надану фінансову допомогу в строк до 25 серпня 2017 року, але у визначений строк вона лише частково повернула надану допомогу. Так, 10 серпня 2016 року ОСОБА_1 перерахувала на розрахунковий рахунок позивача 30 000 грн., а 12 вересня 2017 року - 10 000 грн.

Пунктами 3, 4 додаткової угоди до договору №251101 сторони дійшли згоди, що при порушенні позичальником строку повернення частини фінансової допомоги (траншу), останній повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,3 % розміру частини фінансової допомоги (траншу), строк повернення якої порушений позичальником, за кожен день такого прострочення; у випадку, якщо строк прострочення позичальником повернення фінансової допомоги (траншу) перевищує 15 календарних днів, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 ігнорує численні прохання позивача повернути грошові кошти, ухиляючись таким чином, від виконання зобов`язання за вищезазначеними договорами.

25 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до п.1 якого зазначено, що ОСОБА_2 поручається перед TOB «АІК Трейдінг» за виконання ОСОБА_1 її зобов`язань перед позивачем за Договором

№251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі, укладеним між ТОВ «АІК Трейдінг» та ОСОБА_1 25 листопада 2015 року.

За приписами п.п.3, 4 вищезазначеного договору поруки поручитель ( ОСОБА_2 ) поручається перед кредитором (ТОВ «АІК Трейдінг») за виконання боржником ( ОСОБА_1 ) свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зазначеного зобов`язання боржником, включаючи, але не виключно, повернення отриманої боржником фінансової допомоги, сплату пені та штрафних санкцій за несвоєчасне її повернення. Відповідальність поручителя та боржника перед кредитором є солідарною.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 253 530 грн 80 коп., в тому числі: заборгованість по договору

№251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі у розмірі 210 000 грн., пеню за неповернення наданої фінансової допомоги у розмірі 21 930 грн., штраф у розмірі 21 000 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 600 грн 80 коп., а також судові витрати у справі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ТОВ «АІК Трейдінг»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтовувана тим, що судом першої інстанції встановлено факт укладання договору надання фінансової допомоги на зворотній основі, в той же час ст.640 ЦК України приписує, що моментом укладання договору є момент передачі відповідного майна або вчинення відповідної дії, в випадку з договором позики моментом укладання договору є момент передачі грошових коштів.

Судом вказано, що до матеріалів справи долучено примірники видаткового касового ордеру від 27.11.2015 року на суму 100 000 грн., на якому відсутні підписи осіб, що видали кошти та особи, яка їх отримала, але судом не прийнято до уваги той факт, що позивач надав суду для огляду оригінал вказаного ордеру, де містилися всі підписи відповідачки як особи, що видавала грошові кошти, та особи, яка отримала вказані кошти.

Також зазначає, що доказом отримання грошових коштів відповідачкою є висновок почеркознавчої експертизи №9043, складеного 18 квітня 2018 року та виконаний експертом Панчошнік І.З. (співробітник КНІДСЕ, свідоцтво експерта номер 25-11 дійсного до 27.09.2022 року). Вказаним висновком підтверджено, що підпис на документах, що безпосередньо є доказами укладання позивачкою договору позики, доказами надання позивачці цієї позики та розміру позики виконані самою ОСОБА_1 .

В той же час, слід звернути увагу на Рішення Печерського районного суду міста Києва в справі №757/8793/18-ц від 16 лютого 2021 року. В цивільній справі розглядався позов ОСОБА_1 щодо визнання договору надання фінансової допомоги на зворотній основі недійсним, відповідачем по справі виступав ТОВ «АІК Трейдінг». Вказаним рішенням ОСОБА_1 відмовлено в позивних вимогах.

Вказаним рішенням Печерського районного суду міста Києва встановлено, що ОСОБА_1 згідно видаткового касового ордеру від 27.11.2015 року отримала від відповідача 100 000 грн. згідно відомостей №116 від 26.01.2016 року, №118 від 05.02.2016 року, №124 від 01.03.2016 року отримала по 50 000 грн. Отже, Печерським судом міста Києва достовірно встановлено факт отримання ОСОБА_1 фінансової допомоги від ТОВ «АІК Трейдінг» в сумі 250 000 грн.

Отже, з вказаного можна зробити висновок, що твердження Києво - Святошинського районного суду Київської області про відсутність доказів отримання відповідачкою позики є хибними та такими, на яких не можна обґрунтовувати відмову в позовних вимогах позивачу, а в свою чергу позивачем ТОВ «АІК Трейдінг» згідно зі ст.ст.12, 76 ЦПК України довелдено обставини, що доказують отримання відповідачкою грошових коштів.

Судом першої інстанції не прийняті до уваги докази, надані позивачем, а саме: відповідачка добровільно частково повернула надану їй позику, так 10 серпня 2016 року позивачка перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 30 000 грн., а 12 вересня 2017 року було перераховано 10 000 грн. Доказами цього факту є платіжні доручення від вказаних дат та відповідно на вказані суми, де чітко зазначено призначення платежу «Повернення безвідсоткової зворотної фінансової допомоги».

Звертає увагу суду на те, що у справі №757/8793/18-ц, яка розглядалась Печерським районним судом міста Києва, та про яку зазначалось раніше, позовна заява ОСОБА_1 містить наступну інформацію, цитата з позовної заява: «В листопаді 2015 року я, ОСОБА_1 звернулась до керівництва ТОВ «АІК Трейдінг» з проханням надати позику для придбання житла. Керівництвом було погоджено надання мені позики. Грошові кошти були перераховані мені ...». Таким чином, позивачка сама визнала існування договору позики та факту отримання її.

З цього, можна зробити висновок про достатню наявність належних доказав існування договору надання фінансової допомоги на зворотній основі та факту отримання відповідачкою зазначеної позики. В той же час ст.1049 ЦК України встановлює наступні вимоги до позичальника: «Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Відповідачка не надала суду жодних доказів повернення позики.

Суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення відсутністю відповідних заявок від ОСОБА_1 , як вимагає договір надання поворотної фінансової допомоги, в той же час судом не враховано, яка форма вказаної заявки повинна бути, а саме договір не містить обов`язкової письмової форми заявки. Також, судом при вирішенні питання щодо обов`язковості наявності письмової форми заявки на отримання позики не враховано ст.638 ЦК Україна, якою передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду та ст.ст.1046, 1047 ЦКУкраїни. в яких відсутні такі істотні умови, як договору позики, як наявність заявки на отримання позики.

Також звертає увагу суду на те, що ухвалою Києво- Святошинського районного суду від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно ст.167 ЦПК України сторони зобов`язані подати всі існуючи докази по справі до судового розгляду по суті. В свою чергу, відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва по справі №757/8793/18-ц від 16 лютого 2021 року розглядався позов ОСОБА_1 щодо визнання договору надання фінансової допомоги на зворотній основі недійсним і відповідачем по справі виступав ТОВ «АІК Трейдінг» та визнано факти отримання відповідачкою позики. Вказане рішення Печерського районного суду набрало законної сили 7 липня 2021 року згідно Постанови Київського апеляційного суду. Судом першої інстанції не прийнято вказане рішення Печерського районного суд як доказ.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказують, що в апеляційній скарзі позивач невірно зазначив номер цивільної справи, рішення в якій він оскаржує.

Також, зазначають, що позивач звернувся до Києво-Святошинського суду Київської області з позовом, який обґрунтовував тим, що 25.11.2015 року між відповідачем 1 (позичальник) та ТОВ «АІК Трейдінг» (позикодавець) укладено договір №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

При цьому, позивач в розділах 1, 3 та 6 апеляційної скарги («по-перше», «по-третє», «по-шосте») посилається на рішення Печерського районного суду міста Києва в цивільній справі №757/8793-18-ц, вказуючи на нібито встановлення Печерським районним судом міста Києва певних обставин, які мають значення для розгляду цивільної справи №369/11061/17 та які нібито були проігноровані Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Звертають увагу суду апеляційної інстанції, що має місце підміна фактів зі сторони позивача, оскільки предметом дослідження згідно Висновку №9043 почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_3 був договір про надання фінансової допомоги на зворотній основі №251101 від 28.11.2014 року - тобто зовсім інший договір, який не має жодного відношення (як і оцінки такого доказу, а також оцінки Висновку №9043 почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_3 , здійснені Печерським районним судом міста Києва під час розгляду справи №757/8793-18-ц.

Також, позивачем під час судового розгляду так і не було надано на розгляд суду оригіналу договору №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 25.11.2015 року, як й оригіналів заявок від відповідача 1 про надання позикодавцем частин позики.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що «надані позивачем документи, а саме «Ведомость №116» від 26.01.2016 року, «Ведомость №118» від 05.02.2016 року, «Ведомость №124» від 01.03.2016 року, видатковий касовий ордер від 27.11.2015 року не можуть слугувати підтвердженням того, що товариство на виконання умов договору від 25.11.2015 року №251101 надало ОСОБА_1 грошові кошти, оскільки вони не містять ні підписів уповноважених осіб, ні відміток установ на підтвердження того, що такі фінансові операції проведені.

Також, позивачем не надано суду і заявок ОСОБА_1 про надання їй фінансової допомоги, які передбачені умовами договору як підстава для надання допомоги.

Суд вірно зазначив, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявками про надання їй фінансової допомоги, а товариство у свою чергу надало таку фінансову допомогу відповідачу, а тому наявні підстави вважати, що будь-яких зобов`язань у ОСОБА_1 перед позивачем за договором від 25.11.2015 року №251101 та додатковою угодою до нього не виникло, як і не виникло зобов 'язань у ОСОБА_2 за договором поруки від 25.12.2016 року.

Вказує, що обставини повернення частини позики, які викладені позивачем в розділі 2 апеляційної скарги, взагалі не мають ніякого значення у зв`язку з оскарженням позивачем рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2021 року у цивільній справі №369/11061/17, оскільки вказані позивачем платіжні доручення стосуються інших правовідносин, про що правильного висновку прийшов суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявками про надання їй фінансової допомоги, а товариство у свою чергу надало таку фінансову допомогу відповідачу, тому наявні підстави вважати, що будь-яких зобов`язань у ОСОБА_1 перед позивачем за договором від 25.11.2015 року №251101 та додатковою угодою до нього не виникло, як і не виникло зобов`язань у ОСОБА_2 за договором поруки від 25.12.2016 року.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 повертала частину фінансової допомоги на виконання умов договору від 25.11.2015 року №251101 не можуть братись до уваги, оскільки спростовуються самими платіжними дорученнями, призначеннями платежів у яких вказані інші підстави.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 25.11.2015 року між ТОВ «АІК Трейдінг» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

Згідно з п.1.1 вказаного договору позикодавець за заявками позичальника передає у власність позичальника грошові кошти в розмірі, що обумовлені даним договором, а позичальник зобов`язується повернути таку суму грошових коштів (надалі - «фінансова допомога») в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Сторони погодили, що надання фінансової допомоги Позичальнику може здійснюватися частинами (траншами), розмір яких в грошовому еквіваленті визначається Позичальником в заявках до Позикодавця на надання фінансової допомоги (п.1.2.).

За згодою Сторін, форма заявки Позичальника про надання фінансової допомоги не визначається цим Договором (тобто Позичальник має право подавати заявки про надання фінансової допомоги в довільній формі), але в будь-якому разі, у заявці Позичальника про надання правової допомоги Позичальник повинен зазначити: дату подачі заявки про надання фінансової допомоги; бажану дату надання Позикодавцем частини фінансової допомоги (чергового траншу); порядок надання частини фінансової допомоги (чергового траншу) - готівковий та/або безготівковий; розмір фінансової допомоги (чергового траншу) в національній валюті Україні - гривні, з одночасним зазначенням розміру фінансової допомоги (чергового траншу) в іноземній валюті - доларах США; дата повернення Позичальником частини фінансової допомоги (чергового траншу) (п. 1.3.).

Пунктами 2.1. та 2.2. договору визначено, що загальний розмір фінансової допомоги за цим Договором становить 250 000 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок). Граничний розмір кожної окремої частини фінансової допомоги (траншу) Сторонами не обмежується, але загальний розмір всіх частин фінансової допомоги (траншів) за всіма заявками Позичальника про надання фінансової допомоги, що подалі Позичальником в рамках цього Договору, не може перевищувати Загального розміру фінансової допомоги, визначеного цим пунктом Договору. За цим Договором Позикодавцем не нараховуються, а Позичальником не сплачуються проценти за користування фінансовою допомогою.

Фінансова допомога надається у готівковому та/або безготівковому порядку. Позичальник за цим Договором має право достроково повернути фінансову допомогу / частину фінансової допомоги (будь-який отриманий від Позикодавця черговий транш) Позикодавцеві (п.3.1, 3.2).

Загальний строк надання фінансової допомоги Позичальнику становить 12 (дванадцять) місяців з моменту підписання даного Договору, але не більше 365 календарних днів. Остаточною датою повернення фінансової допомоги є 25.12.2016 року. Фінансова допомога (всі, без виключення, транші), отримана Позичальником за всіма заявками про надання фінансової допомоги, наданими Позикодавцю в рамках цього Договору, не залежно від зазначених в заявках про надання фінансової допомоги дат повернення частин фінансової допомоги (траншів), повинна бути повернута Позичальником Позикодавцеві в термін, визначений в цьому пункті Договору (п. 4.1, 4.2).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що фінансова допомога повертається в готівковій формі з оформленням видаткового касового ордеру або в безготівковому порядку.

Способом забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним Договором є неустойка та пеня. При порушенні Позичальником строку повернення частини фінансової допомоги (траншу) (п. 4.2. Договору), останній повинен сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі 0,1 % розміру частини фінансової допомоги (траншу), строк повернення якої порушений Позичальником, за кожен день такого прострочення. Сплата пені та неустойки у випадку не виконання даного Договору не звільняє Позичальника від обов`язку повернути надану фінансову допомоги / частину фінансової допомоги (транш) в повному розмірі (п. 6.1, 6.2, 6.3).

24.12.2016 року між ТОВ «АІК Трейдінг» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до договору №251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до якої, сторони дійшли згоди:

1. викласти п 2.1. Договору у наступній редакції:

2.1. Загальний розмір фінансової допомоги за цим Договором становить - 250 000 грн. Граничний розмір кожної окремої частини фінансової допомоги (траншу) Сторонами не обмежується, але загальний розмір всіх частин фінансової допомоги (траншів) за всіма заявками Позичальника про надання фінансової допомоги, що подані Позичальником в рамках цього Договору, не може перевищувати Загального розміру фінансової допомоги, визначеного цим пунктом Договору.

2. викласти п 4.2. Договору у наступній редакції:

4.2. Остаточною датою повернення фінансової допомоги є 25.08.2017. Фінансова допомога (всі, без виключення, транші), отримана Позичальником за всіма заявками про надання фінансової допомоги, наданими Позикодавцю в рамках цього Договору, не залежно від зазначених в заявках про надання фінансової допомоги дат повернення частин фінансової допомоги (траншів), повинна бути повернута Позичальником Позикодавцеві в термін, визначений в цьому пункті Договору.

3. викласти п.6.2 Договору у наступній редакції:

6.2. При порушенні Позичальником строку повернення частини фінансової допомоги (траншу) (п.4.2 Договору, включаючи зміни до Договору, внесені даною додатковою угодою), останній повинен сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі 0,3 % розміру частини фінансової допомоги (траншу), строк повернення якої порушений Позичальником, за кожен день такого прострочення.

4. доповнити Договір пунктом 6.4. наступного змісту:

6.4. У випадку, якщо строк прострочення Позичальником повернення фінансової допомоги (траншу) (п.4.2 Договору, включаючи зміни до Договору, внесені даною додатковою угодою) перевищує 15 календарних днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

5. доповнити Договір пунктом 6.5. наступного змісту:

6.5. У забезпечення виконання зобов`язання Позичальника за даним договором до 25.12.2016 включно укласти з ОСОБА_2 договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання Позичальником свого обов`язку, передбаченого даним Договором.

6. доповнити Договір пунктом 9.4. наступного змісту:

9.4. Будь-які документи (у тому числі письмові вимоги) вважаються належним чином врученими Позичальнику, якщо вони надіслані за адресою місця реєстрації, вказаної в Договорі та/або за адресою місцезнаходження Позичальника, а саме: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені Позичальнику або його законному чи уповноваженому представникові.

7. Дана додаткова угода є невід`ємною частиною Договору № 251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» та ОСОБА_1 від 25.11.2015 і набирає чинності з моменту підписання її Сторонами.

8. Інші умови Договору № 251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» та ОСОБА_1 від 25.11.2015 залишаються без змін.

Судом встановлено, що 25.12.2016 року між ТОВ «АІК Трейдінг» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Великобурлуцьким РС ГУ ДМС України в Харківській області, 24.03.2015 року (далі - Боржник) її зобов`язань перед Кредитором за Договором № 251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» та ОСОБА_1 25.11.2015 року. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений із змістом Договору № 251101 про надання фінансової допомоги на зворотній основі, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» та ОСОБА_1 25.11.2015 року та додатковою угодою від 24.12.2016 року № 1 до договору, зокрема останньому відомий загальний розмір отриманої Боржником фінансової допомоги у розмірі 250 000 грн. та строк повернення фінансової допомоги - 25.08.2017 року. Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед Кредитором за порушення зазначеного зобов`язання Боржником, включаючи, але не виключно, повернення отриманої Боржником фінансової допомоги, сплату пені та штрафних санкцій за несвоєчасне її повернення. Відповідальність Поручителя та Боржника перед Кредитором є солідарною.

Згідно з видатковим касовим ордером від 27.11.2015 року ОСОБА_1 отримала

100 000 грн. від ТОВ «АІК Трейдінг» на підставі надання зворотної фінансової допомоги згідно договору від 25.11.2015 року №251101.

На долученому до матеріалів справи примірнику видаткового касового ордеру від 27.11.2015 року відсутні підписи як особи, яка видала кошти, так й особи, яка їх отримала.

Як вбачається з документів під назвами «Ведомость №116» від 26.01.2016 року, «Ведомость №118» від 05.02.2016 року, «Ведомость №124» від 01.03.2016 року, ТОВ «АІК Трейдінг» перерахувало на користь ОСОБА_1 150 000 грн.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що на долучених до матеріалів справи примірниках означених документів відсутні підписи уповноважених осіб та відмітки, які б підтверджували здійснення операцій.

Крім того, як вбачається із платіжних доручень від 10.08.2016 року №1, від 12.09.2017 року №12В5Е51D35, ОСОБА_1 перерахувала на користь ТОВ «АІК Трейдінг» 40 000 грн., призначення платежу «повернення безвідсоткової зворотньої фінансової допомоги зг.дог.№251001 від 28.11.2015 року» та « ОСОБА_1 , Повернення безвідсоткової зворотньої фінансової допомоги зг. з рах №15 від 08.09.2017 року без ПДВ» відповідно.

ТОВ «АІК Трейдінг» зверталось з письмовими вимогами від 22.09.2017 року до відповідачів щодо виконання умов договору №251101, додаткової угоди №1 та договору поруки.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей.

За вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч 1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з положеннями ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як визначено умовами договору від 25.11.2015 року за №251101, надання фінансової допомоги позивачем здійснюється за відповідними заявками ОСОБА_1 про надання такої допомоги, які мають містити визначений перелік інформації. Фінансова допомога надається у готівковому та/або безготівковому порядку.

Надані позивачем документи, а саме «Ведомость №116» від 26.01.2016, «Ведомость №118» від 05.02.2016, «Ведомость №124» від 01.03.2016, видатковий касовий ордер від 27.11.2015 року не можуть слугувати підтвердженням того, що товариство на виконання умов договору від 25.11.2015 року №251101 надало ОСОБА_1 грошові кошти, оскільки вони не містять ні підписів уповноважених осіб, ні відміток установ на підтвердження того, що такі фінансові операції проведені.

Також, позивачем не надано суду і заявок ОСОБА_1 про надання їй фінансової допомоги, які передбачені умовами договору як підстава для надання допомоги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом вірно зазначено, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявками про надання їй фінансової допомоги, а товариство у свою чергу надало таку фінансову допомогу відповідачу, а тому наявні підстави вважати, що будь-яких зобов`язань у ОСОБА_1 перед позивачем за договором від 25.11.2015 року за №251101 та додатковою угодою до нього не виникло, як й не виникло зобов`язань у ОСОБА_2 за договором поруки від 25.12.2016 року.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 повертала частину фінансової допомоги на виконання умов договору від 25.11.2015 року №251101 не можуть братись до уваги, оскільки спростовуються самими платіжними дорученнями від 10.08.2016 року №1, від 12.09.2017 року №12В5Е51D35, призначеннями платежів, у яких вказані інші підстави (договір від 28.11.2015 року №251001, рахунок №15 від 08.09.2017 року).

За вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Також згідно з ч.9 ст.158 ЦПК України суд першої інстанції вірно скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2017 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІК Трейдінг» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: