КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-488/11 Головуючий у 1 інстанції: Бабич Н.С.
провадження №22-ц/824/3188/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії посадової особи органу державної виконавчої служби - виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка Владислава Олеговича, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року скаржник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в особі представника за довіреністю Могилян Л.В. звернувся до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби - виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О., в якій вона, посилаючись на ст.1, ч.1 ст.18, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», просив:

- визнати постанову про закінчення виконавчого провадження №33617537 виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О. неправомірною;

- зобов`язати виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №33617537 та зробити перерахунок заборгованості у валюті кредиту згідно з рішенням суду.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в Славутицькому МВ ДВС ЦМУЮ МЮ (м. Київ) перебував виконавчий лист №2-488/2011, виданий 05.06.2012 року Славутицьким міським судом Київської області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі

44 183 долари США та 19 363 грн. 72 коп. пені, на підставі якого 26.07.2012 року було відкрито виконавче провадження №33617537.

Вказував, що 31 серпня 2021 року на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.08.2021 року, в якій зазначено, що згідно з платіжними дорученнями з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно стягнуто 360 904 грн. 55 коп

Вважав, що постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною у зв`язку з тим, що згідно з виконавчим документом стягнуто заборгованість у розмірі 44 183 долари США та пені 19 363 грн. 72 коп, а Славутицьким МВ ДВС ЦМУЮ МЮ(м. Київ) стягнуто заборгованості у розмірі 360 904 грн. 55 коп.

Згідно з довідкою №160 заборгованість за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 становить 30 657 29 доларів США та пеня 19 438 грн. 71 коп. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Вказував, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої ст.1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не у всіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то у постанові від 04.07.2018 року в справі №14-134 цс 18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконано у примусовому порядку за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Своїми неправомірними діями, пов`язаними з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.08.2021 року, виконуючий обов`язки начальника відділу Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Приліпко В.О. завдав стягувачу збитків у розмірі 30 657 29 доларів США та пені 19 438 грн. 71 коп.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О. від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 33617537.

Зобов`язано виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О. усунути порушення (поновити порушене право заявника) - скасувати постанову від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 33617537.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Вказує, що законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, а тому обгрунтованим є висновок про законність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39, ст.40 3У «Про виконавче провадження» чинного на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вказує, що судом першої інстанції під час розгляду скарги на дії державного виконавця про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не було враховано те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не може отримувати грошові кошті в іноземній валюті, оскільки не має відповідної ліцензії та правомочностей, а тому в резолютивній частині рішення від 30 грудня 2011 року Славутицький міський суд Київської області визначив підсумкову суму заборгованості у національній валюті - 360904 грн. 55 коп. з метою узгодження низки нормативно-правових актів, які регулюють валютні операції: Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року №297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що категорично заперечує проти задоволення вказаної вище скарги, оскільки аргументи боржника фактично зводяться до незгоди з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, адже апелянт невірно трактує норми закону та перекручує дійсні обставини справи, зазначає обставини, які не мають правового значення для вирішення цієї справи, відповідно все вищевказане не може слугувати підставою для задоволення скарги.

Визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18).

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Таким чином, посилання скаржника на необхідність стягнення коштів саме в еквіваленті грошової одиниці України - гривні, який зазначений судом в розмірі 360 904 грн. 55 коп, а не стягнення заборгованості в розмірі 44 183,25 доларів США та пені 19 363 грн. 72 коп, є таким, що не грунтується на Законі та спростовується вищевикладеним.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи скагу, суд першої інстанції виходив з того, що виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті, а перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Крім того, державний виконавець зобов`язаний був під час забезпечення проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №33617537 за виконавчим листом №2-488/2011, виданим Славутицьким міським судом Київської області 05.06.2012 року, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року, виконання якого забезпечено укладеними договорами поруки: з ОСОБА_2 від 25.05.2007 року за №SR- OAQ/013/2007/1 та ОСОБА_3 від 25.05.2007 року за №SR-OAQ/013/2007, існувало валютне грошове зобов`язання, і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

Водночас, 27 серпня 2021 року виконуючим обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпком В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №33617537.

Суд вважав, що рішення суду не виконано у повному обсязі, а тому постанова державного виконавця від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження

№ 33617537 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2011 року у справі №2-488/11 за позовом ПАТ «ОТП БАНК», правонаступник позивача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у солідарному порядку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП БАНК» про визнання поруки та іпотеки припиненими, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2012 року, первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 гривень 83 копійки та 19 363 гривні 72 копійки, всього 360 904 гривні 55 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 грн. 83 коп. та 19 363 грн. 72 коп., а всього - 360 904 грн. 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-N00/047/2008 від 05 вересня 2008 року у розмірі 19 291 долар 53 центи США, що за курсом НБУ становить 149 092 грн. 66 коп. та 7 767 грн. 7 коп., а всього - 156 859 грн. 73 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-N00/047/2008 від 05 вересня 2008 року у розмірі 19 291 долар 53 центи США, що за курсом НБУ становить 149 092 грн. 66 коп. та 7 767 грн. 7 коп., а всього - 156 859 грн. 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по 576 грн. 67 коп. з кожного судових витрат на загальну суму 1730 грн.

Рішення набрало законної сили 28 березня 2012 року (т.2, а.с.139-145, 256-262, т.4, а.с.152-155).

З матеріалів виконавчого провадження №33617537, копії яких долучені до матеріалів справи, вбачається наступне:

24 липня 2012 року до відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю Буряка О.І. за вихідним №Ч/80 від 07.06.2012 року надійшла заява про примусове виконання рішення, у якій він просив: відкрити виконавче провадження та виконати виконавчий лист, виданий 05.06.2012 року Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 гривень 83 копійки та 19 363 гривні 72 копійок, а всього - 360 904 гривні 55 копійок. До заяви додані: оригінал виконавчого листа №2-488/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року, копія довіреності на представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Буряка О.І. (т.5, а.с.2-4).

26 липня 2012 року виконуючим обов`язки начальника відділу ДВС Славутицького міського управління юстиції Янушевич Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-488/2011, виданого Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 360 904 грн. 55 коп. на користь «ОТП Факторинг Україна» (т.5. а.с.5).

07 вересня 2015 року в рамках зведеного виконавчого провадження №48653276, в тому числі і за виконавчим листом №2-488/2011, виданим Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 360 904 грн. 55 коп. (солідарно) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника (т.5, а.с.6).

Відповідно до копій платіжних доручень, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження №33617537, на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відділом ДВС перераховувалися кошти: платіжне доручення №2706 від 06.10.2015 року - 1057,72 грн.; платіжне доручення №2899 від 28.10.2015 року - 1114,95 грн.; платіжне доручення №3301 від 03.12.2015 року - 1161,37 грн.; платіжне доручення №3584 від 28.12.2015 року - 380,89 грн.; платіжне доручення № 43 від 11.01.2016 року - 2977,97 грн.; платіжне доручення № 432 від 20.06.2018 року - 2944,99 грн.; платіжне доручення № 491 від 26.06.2018 року - 2746,00 грн.; платіжне доручення № 527 від 31.07.2018 року - 7794,12 грн.; платіжне доручення № 730 від 27.09.2018 року - 11447,53 грн.; платіжне доручення № 923 від 31.10.2018 року - 5662,19 грн.; платіжне доручення № 991 від 07.12.2018 року - 7987,49 грн.; платіжне доручення № 1130 від 27.12.2018 року - 3880,26 грн.; платіжне доручення № 236 від 25.02.2019 року - 6186,37 грн.; платіжне доручення № 290 від 13.03.2019 року - 264,08 грн.; платіжне доручення № 453 від 16.04.2019 року - 11168,96 грн.; платіжне доручення № 535від 25.04.2019 року - 2994,00 грн.; платіжне доручення № 672 від 27.05.2019 року - 7416,86грн.; платіжне доручення № 818 від 26.06.2019 року - 6801,88 грн.; платіжне доручення № 948 від 25.07.2019 року - 6489,02 грн.; платіжне доручення № 1097від 23.08.2019 року - 8254,08 грн.; платіжне доручення № 1209 від 05.09.2019 року - 5802,99 грн.; платіжне доручення № 1276 від 24.09.2019 року - 3128,00 грн.; платіжне доручення № 1381 від 29.10.2019 року - 6250,15 грн.; платіжне доручення № 1517від 21.11.2019 року - 7851,58 грн.; платіжне доручення № 1743 від 26.12.2019 року - 7518,07 грн.; платіжне доручення № 160 від 27.03.2020 року - 19264,48 грн.; платіжне доручення № 258 від 24.04.2020 року - 4634,95 грн.; платіжне доручення № 2903 від 28.10.2015 року - 488,35 грн.; платіжне доручення № 728 від 27.09.2018 року - 5920,68 грн.; платіжне доручення № 921 від 31.10.2018 року - 980,17 грн.; платіжне доручення № 998 від 07.12.2018 року - 1480,17 грн.; платіжне доручення № 1131 від 27.12.2018 року - 1483,05 грн.; платіжне доручення № 54 від 06.02.2019 року - 1483,05 грн.; платіжне доручення № 233 від 25.02.2019 року - 1483,05 грн.; платіжне доручення № 452 від 16.04.2019 року - 1682,75 грн.; платіжне доручення № 534 від 25.04.2019 року - 1682,75 грн.; платіжне доручення № 3304 від 03.02.2015 року - 793,13 грн.; платіжне доручення № 3560 від 28.12.2015 року - 252,57 грн.; платіжне доручення № 2710 від 06.10.2015 року - 489,21 грн.; платіжне доручення № 3105 від 23.11.2015 року - 996,91 грн.; платіжне доручення № 729 від 27.09.2018 року - 5961,10 грн.; платіжне доручення № 922 від 31.10.2018 року - 1858,37 грн.; платіжне доручення № 997 від 07.12.2018 року - 5320,22 грн.; платіжне доручення № 1132 від 27.12.2018 року - 5594,79грн.; платіжне доручення № 169 від 21.02.2019 року - 2665,31 грн.; платіжне доручення № 292 від 13.03.2019 року - 331,37 грн.; платіжне доручення № 451від 16.04.2019 року - 8086,96 грн.; платіжне доручення № 594 від 03.05.2019 року - 1361,67 грн.; платіжне доручення № 671 від 27.05.2019 року - 1682,75грн.; платіжне доручення № 817 від 26.06.2019 року - 2943,60 грн.; платіжне доручення № 947 від 25.07.2019 року - 3084,90 грн.; платіжне доручення № 1098 від 23.08.2019 року - 3211,72 грн.; платіжне доручення № 1208 від 05.09.2019 року - 2531,58 грн.; платіжне доручення № 259 від 24.04.2020 року - 5888,28 грн.; платіжне доручення № 1518 від 21.11.2019 року - 1752,45 грн.; платіжне доручення № 1746 від 26.12.2019 року - 1706,75 грн.; платіжне доручення № 1413 від 30.10.2019 року - 3283,85 грн.; платіжне доручення № 1518 від 21.11.2019 року - 1752,45 грн.; платіжне доручення № 158 від 27.03.2020 року - 12 383,06 грн.; платіжне доручення № 347 від 15.05.2020 року - 3526,98 грн.; платіжне доручення № 369 від 15.05.2020 року - 76,15 грн.; платіжне доручення № 556 від 21.06.2020 року - 2256,22 грн.; платіжне доручення № 557від 21.06.2020 року - 3788,09 грн.; платіжне доручення №584 від 22.06.2020 року - 7553,91 грн.; платіжне доручення № 597 від 23.06.2020 року - 3799,06 грн.; платіжне доручення № 600 від 23.06.2020 року - 2769,91 грн.; платіжне доручення № 979 від 12.08.2020 року - 4659,98 грн.; платіжне доручення № 982 від 12.08.2020 року - 5714,21 грн.; платіжне доручення № 989 від 12.08.2020 року - 3695,38 грн.; платіжне доручення № 1115 від 14.09.2020 року - 10085,32 грн.; платіжне доручення № 1130 від 14.09.2020 року - 2612,02 грн.; платіжне доручення № 1267 від 22.09.2020 року - 1847,69 грн.; платіжне доручення № 1321 від 02.10.2020 року - 2930,13 грн.; платіжне доручення № 1322 від 02.10.2020 року - 299,96 грн.; платіжне доручення № 1325 від 02.10.2020 року - 2801,94 грн.; платіжне доручення № 1326 від 02.10.2020 року - 388,90 грн.; платіжне доручення № 1369 від 24.10.2020 року - 1847,69 грн.; платіжне доручення № 1604 від 19.11.2020 року - 639,15 грн.; платіжне доручення № 1605 від 19.11.2020 року - 176,90 грн.; платіжне доручення № 1606 від 19.11.2020 року - 2278,57 грн.; платіжне доручення № 1607 від 19.11.2020 року - 1847,69 грн.; платіжне доручення № 1608 від 19.11.2020 року - 460,39 грн.; платіжне доручення № 1609 від 19.11.2020 року - 4191,21 грн.; платіжне доручення № 1674 від 04.12.2020 року - 2056,36 грн.; платіжне доручення № 1675 від 04.12.2020 року - 2305,49 грн.; платіжне доручення № 1753 від 20.12.2020 року - 2360,32 грн.; платіжне доручення № 1778 від 21.12.2020 року - 1851,34 грн.; платіжне доручення № 1800 від 29.12.2020 року - 5265,78 грн.; платіжне доручення № 1802 від 29.12.2020 року - 3506,66 грн.; платіжне доручення № 2050 від 03.02.2021 року - 3909,01 грн.; платіжне доручення № 2051 від 03.02.2021 року - 4602,62 грн.; платіжне доручення № 4674 від 25.08.2021 року - 12086,98 грн.; платіжне доручення № 4676 від 26.08.2021 року - 5791,94 грн.; платіжне доручення № 4678 від 26.08.2021 року - 4876,78 грн. (т.5 а.с.10-77).

Платежі здійснювалися за призначенням: «на погашення боргу згідно з виконавчим документом №2-488/2011 від 30.12.2011 року та по виконавчих провадженнях №33617537, №33624959 та №33625067», про що зазначено у відповідній графі вказаних платіжних доручень.

Встановлено, що 27 серпня 2021 року виконуючим обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпком В.О. на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №33617537 за виконавчим листом №2-488/2011, виданим Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 360 904 грн. 55 коп. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки, як зазначено у постанові, згідно з платіжними дорученнями заборгованість солідарно стягнута з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та перерахована на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на загальну суму 360 904 грн. 55 коп. (т.4 а.с.150-151, т.5 а.с.78-79).

Згідно матеріалів цивільної справи №2-488/11, оглянутої судом судовому засіданні, 31 серпня 2021 року до Славутицького міського суду Київської області виконуючим обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Приліпком В.О. було повернуто виконавчий лист №2-488/2011, виданий 05.06.2012 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 гривень 83 копійки та 19 363 гривні 72 копійки, а всього - 360 904 гривні 55 копійок, з копією постанови про закінчення виконавчого провадження №33617537 відносно боржника ОСОБА_1 . Відповідно до відміток державного виконавця у вказаному виконавчому листі зазначено, що 27.08.2021 року виконавче провадження закінчено згідно з п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість стягнута в розмірі 360 904 грн. 55 коп. солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (т.2, а.с. 299-302).

Відповідно до наданої представником заявника копії довідки №160 від 28 серпня 2021 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року станом на 02.09.2021 року заборгованість ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору становить 30 657,29 доларів США і пеня - 19 438 грн. 71 коп. (т.4, а.с.160-162).

Вважаючи неправомірною постанову виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпка В.О. від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №33617537, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі-Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Як зазначено у ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На виконанні в Славутицькому відділі державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебував виконавчий лист, виданий Славутицьким міським судом Київської області 05.06.2012 року у справі №2-488/11, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 грн. 83 коп. та 19 363 грн. 72 коп., а всього - 360 904 грн. 55 коп..

Як вбачається з вказаного виконавчого листа, який підлягав виконанню, та рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2011 року у справі №2-488/11, до стягнення визначена сума боргу в іноземній валюті - доларах США, яка вказана також і у гривневому еквіваленті. Таким чином, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

За статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3).

Отже, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Зважаючи на вищенаведене, виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, провадження №14-134цс18.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Зважаючи на викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час забезпечення проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №33617537 за виконавчим листом №2-488/2011, виданим Славутицьким міським судом Київської області 05.06.2012 року, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року, виконання якого забезпечено укладеними договорами поруки: з ОСОБА_2 від 25.05.2007 року за №SR- OAQ/013/2007/1 та ОСОБА_3 від 25.05.2007 року за №SR-OAQ/013/2007, існувало валютне грошове зобов`язання, і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

Разом з тим, 27 серпня 2021 року виконуючим обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпком В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №33617537.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так як рішенням суду ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, то суд вірно вважав неможливим погодитися з тим, що рішення суду виконано у повному обсязі, і тому дійшов вірного висновку, що постанова державного виконавця від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №33617537 є неправомірною та підлягає скасуванню.

За ст.14 Закону №1404-VIII учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач та ін.

Згідно зі ст.15 цього Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 цієї статті передбачено зобов`язання виконавця при забезпеченні примусового виконання рішення, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки тощо.

Статтею 19 Закону №1404-VIII визначені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

За правилом частини 1 цієї статті, сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

З огляду на ст.31 Закону №1404-VIII, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення (ч.1). У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту (ч.2).

З аналізу вказаних правових норм слідує, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Проте, державний виконавець позбавлений права самостійно обирати моделі поведінки при виконанні судових рішень, якщо таке право прямо не передбачено законодавством.

Виконуючи судове рішення, державний виконавець зобов`язаний вчинити дії, які необхідні для того, щоб визнане судом та перенесене до виконавчого документа зобов`язання вважалось виконаним.

Зазначення у рішенні суду двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, є недосконалим підходом до вирішення спорів передусім через те, що вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Водночас, у тому випадку, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець не наділений повноваженнями самостійно коригувати або уточнювати його зміст. За відповідних обставин виконавець або сторона виконавчого провадження повинні звернутися до суду із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Отже, державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, а тому вимоги щодо зобов`язання виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка В.О. зробити перерахунок заборгованості у валюті кредиту згідно з рішенням суду до задоволення не підлягали.

Зазначений боржником ОСОБА_1 факт не оскарження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» постанови про відкриття виконавчого провадження №33617537 та його доводи про те, що при вирішенні в суді спору про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №377/949/18) стягувачем було зазначено, що станом на 12 грудня 2018 року за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 235 475 грн, не підтверджують повноти виконання рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2011 року у справі №2-488/11 в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року у розмірі 44 183 долари 25 центів США, що за курсом НБУ становить 441 465 грн. 83 коп. та 19 363 грн. 72 коп., а всього - 360 904 грн. 55 коп., та не впливають на висновки суду щодо неправомірності винесеної постанови від 27.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження №33617537.

Боржник ОСОБА_1 у відзиві на скаргу також зазначає, що правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах, на які посилається заявник, не поширюються на спірні правовідносини, оскільки стосувалися не фінансових установ, які зобов`язані діяти відповідно до вимог чинного законодавства.

З вказаними доводами боржника суд погодитися не може, оскільки заявник посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №14-134 цс 18, яка визначає необхідність сплати боргу стягувачу саме в іноземній валюті у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, тому підлягає застосуванню при розгляді даної скарги.

Посилання боржника ОСОБА_1 на постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, провадження № 12-97 гс18, та від 10.11.2020 року у справі № 638/22396/14-ц, провадження № 14-16цс20, суд не бере до уваги, оскільки висновки суду, зазначені в цих постановах, стосуються порядку укладення договорів факторингу, а відтак не застосовуються судом під час розгляду вказаної скарги.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27 травня 2011 року, згідно з яким ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» набуло право на Кредитний портфель, який включає в себе право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і за кредитним договором №ML-0AQ/013/2007 від 25 травня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 , виконання якого забезпечено укладеними договорами поруки: з ОСОБА_2 від 25.05.2007 року №SR-OAQ/013/2007/1 та ОСОБА_3 від 25.05.2007 року №SR-OAQ/013/2007.

Так як заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні вказаним доводам боржника ОСОБА_1 , викладеним у відзиві на скаргу, то наведені ним в судовому засіданні твердження, якими він обґрунтував свої заперечення проти скарги, суд не приймає з вищенаведених підстав.

За наведених обставин суд дійшов вірного висновку, що скарга ТОВ «ОТП Факторинг України» на дії виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпка Владислава Олеговича в частині визнання неправомірною постанови від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №33617537 та зобов`язання виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Приліпка В.О. скасувати вказану постанову є обґрунтованою, а тому в цій частині скага підлягала до задоволення.

Щодо вимоги заявника про зобов`язання виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Приліпка Владислава Олеговича зробити перерахунок заборгованості у валюті кредиту згідно з рішенням суду, то суд дійшов вірноговисновку, що така вимога є необґрунтованою, тому у задоволенні скарги в цій частині вірно відмовлено з вищенаведених підстав.

За ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону №1404- VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для додаткового зазначення в ухвалі суду про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, що прямо передбачено Законом.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: