Справа № 357/2387/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Коротун Т.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В :

03.03.2021 позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23.07.2018 близько 9 години водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем марки «DAF XF95, 430», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «KRONE SD», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухаючись на регульованому перехресті вулиці Київська та вулиці Калініна в м. Біла Церква Київської області допустив на неї наїзд. В результаті чого, згідно висновку судово - медичної експертизи від 24.02.2020, вона отримала тілесні пошкодження: рвано - скальповані рани обох гомілок з роздавленням шкіри та підшкірної клітковини, рвано - скальпована рана лівої ступні, що в клінічному перебігу ускладнились некрозами м`яких тканин обох нижніх кінцівок з послідуючою ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини лівої гомілки, відкритий перелом кісточок лівої гомілки, відкритий перелом правого наколінника, перелом акромального кінця правої ключиці, описані ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо в строк вказаний в постанові та могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода. Ушкодження на лівій нижній кінцівці з ампутацією її на рівні середньої третини лівої гомілки згідно пункту 150 відповідають 55% стійкої втрати працездатності, а тому відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та у відповідності до пункту 2.1.6. Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, призвели до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. Всі інші тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості. При отримані тілесних ушкоджень, на даний час в неї ампутована ліва нога, а права нога в неї не працює і не згинається і якщо вона сідає, то вона знаходиться в 90 градусах від тіла, тобто вона не може рухатись ні на костилях ні на інвалідному візку, в зв`язку з чим вона весь час прикута до ліжка. Так, відповідно до висновку медико - соціальних експертиз з 08.05.2019 їй встановлена перша група інвалідності довічно, та вона потребує постійного стороннього догляду. Даний факт ДТП був внесений 23.07.2018 до ЄРДР за № 0003151, та було розпочато досудове розслідування. СВ Білоцерківського ВП кримінальне провадження по факту ДТП, в результаті якої вона стала інвалідом, було закрито за відсутністю у діях водія автомобіля марки «DAF XF95, 430», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «KRONE SD», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , складу злочину. На час скоєння ДТП володільцем автомобіля «DAF XF95, 430», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE SD», д.н.з. НОМЕР_2 , був ОСОБА_2 , так як при собі мав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс, а тому він є суб`єктом відповідальності за завдання шкоди автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило каліцтво потерпілої. Внаслідок ДТП в неї життя розділилося на дві частини, до 23.07.2018 і після 23.07.2018. До 23.07.2018 вона була здорова, жвава, життєрадісна жінка. При нехватці коштів, так як пенсія дуже маленька, вона могла сходити десь на підробіток. Кошти їй були потрібні як для власних потреб, так і на ліки для хворого свого чоловіка, який після інсульту лежить нерухомий та прикутий до ліжка та являється інвалідом першої групи і потребує постійного стороннього догляду. Після наїзду на неї вантажного автомобіля, вона також стала калікою прикутою до ліжка, і на даний час вони лежать нерухомі з чоловіком, кожен на своєму ліжку в одній кімнаті і їх доглядає дочка. Дивлячись як важко дочці, все це бачити, і не знаючи скільки вона ще буде жити і так душевно мучитись, вона кожен день страждає, має сильні хвилювання та сильну душевну біль. Дивлячись, в якому безпорадному стані знаходиться її чоловік і що вона не може йому нічим допомогти, вона також переносить сильні душевні страждання, адже по ночах майже не спить від сильних фізичних болів та душевної болі. Вона страждає від сильних ран, які були завдані внаслідок ДТП, має великі душевні страждання від своєї безпорадності, так як нічим не може допомогти своєму чоловікові та дочці. Всі свої страждання, душевний біль та переживання, що є моральною шкодою, вона оцінює в один мільйон гривень, а тому, просить стягнути з відповідача на свою користь дану моральну шкоду.

08.04.2021 судом прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.07.2021 судом зарито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

19.08.2021 представник відповідача, адвокат Грабовий Вячеслав Сергійович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідальність обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/5512420) укладено з власником автомобіля марки «DAF-XF95,430» державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки «KRONE SD» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 і відповідно до чинного законодавства встановлено наступне. Закон передбачає, що страховою компанією відшкодовується потерпілому - фізичній особі відшкодування моральної шкоди при ДТП. Потерпілий, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується моральна шкода у розмірі п`яти відсотків від страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров`ю. За таких обставин, позивач ОСОБА_1 має право звернутися до страхової компанії, щодо відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди в результаті ДТП (страховий випадок). Відповідно до постанови Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 25.05.2020 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003151 від 23.07.2018 закрите за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. До адміністративної відповідальності відповідач ОСОБА_2 з приводу описаної вище події не притягувався. Окрім цього, в доданих до позовної заяви матеріалах відсутні будь-які документальні підтвердження причинного зв`язку між вчиненим зафіксованим ДТП та наслідками, на які посилається позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві. Відсутнє експертне дослідження, яке б вказало, що тілесні ушкодження у вигляді травми ноги та подальшої ампутації є наслідком саме зафіксованої ДТП та обставини самої ДТП та виявлені наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку. Враховуючи обставини вчинення ДТП та наявність у власника транспортного засобу Полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів та вимог чинного Законодавства при вирішенні таких категорій судових спорів позивач ОСОБА_1 повинна була звернутися до страхової компанії відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», або до МТБУ для вирішення питання, щодо відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди. У випадку знаходження позовної заяви в суді позивач ОСОБА_1 повинна вказувати страхову компанію, або ж МТБУ в якості відповідача у справі. Крім того, позивач ОСОБА_1 визначаючи розмір стягнення моральної шкоди при конкретних обставинах вчиненої ДТП, не вірно визначила суму морального відшкодування, як передбачено чинним законодавством. Згідно з полісом, при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 100 000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 50 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну. Позивач повинен посилатися на вищевказані норми Закону, визначивши таку суму, виходячи з 5 відсотків від максимального розміру страхової суми (100 000 грн.). Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 викладені в позовній заяві про стягнення моральної шкоди в результаті дії джерела підвищеної небезпеки заперечує.

Представник позивача, адвокат Власенко Микола Федорович, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та пояснив, що 23.07.2018 відповідач здійснив наїзд на позивача, керуючи авто, тому винен у ДТП, в результаті якої позивач отримала ушкодження здоров`я, а саме була ампутована одна нога та друга нога ушкоджена, як наслідок позивач стала інвалідом та має 50% втрати працездатності. Сума моральної шкоди вказана, виходячи з її моральних страждань. Так, позивачці 70 років, але вона будучи здоровою доглядала ще за своїм чоловіком, торгувала на базарі та наразі її дочка доглядає її та свого батька. Про постанову про закриття кримінальної справи від 25.05.2020 позивачу відомо, постанову оскаржували, але на сьогодні вона є чинною. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідач ОСОБА_2 є володільцем транспортного засобу, адже він мав посвідчення водія та технічний паспорт на авто. До страхової компанії зверталася дочка позивача на підставі доручення, а у 2020 році позивач зверталася до суду, але позов залишено без розгляду.

Представник відповідача, адвокат Грабовий Вячеслав Сергійович, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що позивач зверталася до суду про стягнення шкоди зі СК «ТАС», однак, позов було залишено без розгляду. Страхова компанія дала відповідь про те, що з дня укладення договору страхування ніхто не звертався та кошти не виплачувалися. Так, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України володільцем ТЗ є особа, яка керує (володіє) ТЗ, але документів про те, що ОСОБА_2 володів на правовій підставі авто до позовної заяви не додано. ОСОБА_2 керував авто та мав страховий поліс, тому позивач знала і могла звернутися до страхової компанії щодо відшкодування шкоди, але цього не зробила. Позивач заявила позов до неналежного відповідача, оскільки за даним позовом має відповідати СК «ТАС». З постанови про закриття кримінального провадження від 25.05.2022 вбачається, що дії відповідача не є неправомірними, тим самим відсутній склад злочину, отже немає вини відповідача у настанні ДТП. На якій підставі ОСОБА_2 керував ТЗ він не знає. Також, зазначив, що власником ТЗ є ОСОБА_3 , яка і застрахувала ТЗ за відповідним договором зі страховою компанією, який укладений із власником авто, та СК «ТАС» визнала дану ДТП страховим випадком і виплатила страхове відшкодування потерпілій особі, саме тому дана моральна шкода може бути стягнута тільки з ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що винним себе в дані ДТП він не вважає. Так, він керував авто, став на світлофорі потім рушив, пішохідного переходу в даній зоні немає і пішохода він не бачив, адже вона знаходилася в «мертвій зоні». Транспортний засіб, яким він керував, належить ОСОБА_3 , він працював у неї на підставі трудового договору. Також, зазначив, що після ДТП він допомагав позивачу, надавав їй грошову допомогу приблизно в розмірі 25000 грн., поетапно. Вони домовлялися, що як він зможе так і буде допомагати. Він повідомив страхову компанію про страховий випадок та повідомив ОСОБА_3 про ці обставини,яка виділяла йому паливо, щоб він допомагав позивачу, зокрема возив дочку позивача в м.Київ до матері 2 рази. А коли потрібно було їхати третій раз, то він оплатив швидку допомогу для доставки позивача в м. Київ. Кримінальну справу закрили, його вину не встановлено, а в трудовій книжці є запис про його роботу в ОСОБА_3 , але ці докази наразі відсутні.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 23.07.2018 близько 9 години водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем марки «DAF XF95, 430», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «KRONE SD», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись на регульованому перехресті вулиці Київська та вулиці Калініна в м. Біла Церква Київської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , тобто сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та була доставлена в Білоцерківську міську лікарню №2.

23.07.2018 даний факт ДТП був внесений до ЄРДР за №0003151 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та було розпочато досудове розслідування, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18).

Згідно висновку судово - медичної експертизи №65 від 24.02.2020 (а.с. 12-16), в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала наступні тілесні пошкодження: рвано - скальповані рани обох гомілок з роздавленням шкіри та підшкірної клітковини, рвано - скальпована рана лівої ступні, що в клінічному перебігу ускладнились некрозами м`яких тканин обох нижніх кінцівок з послідуючою ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини лівої гомілки, відкритий перелом кісточок лівої гомілки, відкритий перелом правого наколінника, перелом акромального кінця правої ключиці. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо в строк вказаний в постанові, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода. Ушкодження на лівій нижній кінцівці з ампутацією її на рівні середньої третини лівої гомілки згідно пункту 150 відповідають 55% стійкої втрати працездатності, а тому відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та у відповідності до пункту 2.1.6. Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, призвели до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину. Всі інші тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, винесеної старшим слідчим відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 25.05.2020 (а.с. 17-21), досудовим розслідуванням встановлено, що 23.07.2018 близько 9 години водій ОСОБА_2 керуючи вантажним автомобілем допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку доставлено з тілесними ушкодженнями до Білоцерківської МЛ №2. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003151 від 23.07.2018, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1039524 від 10.05.2019 (а.с. 7), з 08.05.2019 ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності (загальне захворювання з ураженням ОРА) довічно та вона потребує постійного стороннього догляду.

Встановлено, що власником транспортного засобу марки «DAF XF95, 430, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «KRONE SD» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 10).

Відповідно до полісу АМ/5512420 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) (а.с. 11), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу, марки «DAF XF95, 430, д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «Страхова група ТАС» та страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень, розмір франшизи 0,00 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з даною нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У ч. 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом марки «DAF XF95, 430, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепом марки «KRONE SD» д.н.з. НОМЕР_2 керував відповідач - ОСОБА_2 , який і спричинив наїзд на позивача - ОСОБА_1 , що визнається відповідачем та відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не потребує доказування.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що він керував транспортним засобом, але документів про те, що він володів на правовій підставі авто до позовної заяви не додано. З постанови про закриття КП від 25.05.2022 вбачається, що його дії не є неправомірними, тим самим відсутній склад злочину, отже немає його вини у настанні ДТП. Також, зазначив, що транспортний засіб належить ОСОБА_3 , він працював у неї офіційно на підставі трудового договору та в трудовій книжці є запис про його роботу, саме тому дана моральна шкода може бути стягнута тільки з ОСОБА_3 . Крім цього, в матеріалах відсутні будь-які документальні підтвердження причинного зв`язку між вчиненим зафіксованим ДТП та наслідками, на які посилається позивач ОСОБА_1 у позовній заяві. Відсутнє експертне дослідження, яке б вказало, що тілесні ушкодження у вигляді травми ноги та подальшої ампутації є наслідком саме зафіксованої ДТП, також, обставини самої ДТП та виявлені наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, виходячи з наступного.

Так, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з приписів статей 1187 та 1172 ЦК України, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №760/28302/18-ц та від 02.11.2020 у справі №133/1238/17.

Однак, відповідач - ОСОБА_2 належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження перебування в трудових відносинах з власником транспортного засобу ОСОБА_3 до суду не надав, як і не надав доказів, того, що ДТП була вчинена відповідачем саме під час виконання ним трудових обов`язків.

Водночас, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «DAF XF95, 430, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепом марки «KRONE SD» д.н.з. НОМЕР_2 , мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Так, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №910/14693/17, відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Свідок ОСОБА_4 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в судовому засіданні зазначила, що вона з позивачкою ходила до церкви протягом 10 років, останній раз вона її бачила до аварії, приблизно 4 роки тому, а вже після аварії не бачила. Після аварії в лікарні вона була в тяжкому стані і коли вона повернулася додому, вона з подругами її провідували. ОСОБА_1 перенесла 6 операцій, лежить і не ходить, нога гниє, дочка її обходить. Їй ампутували ноги, а до ДТП вона була здорова, доглядала чоловіка, обробляла городи. На сьогодні їй легше, з паличкою сідає, але не ходить. В кінці 2021 року вона була у позивача, раз у місяць чи півтора вона її провідує.

Свідок ОСОБА_5 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) в судовому засіданні зазначив, що позивача знає приблизно 10 років, вони купили хату в його батьків. Дочка ОСОБА_6 , позивач та її чоловік живуть у хаті, але її вони ще не оформили. Він допомагає їм ліками. Позивач та її дочка працювали у його зятя. 27.07.2018 в позивача було день народження, їй виповнилося 80 років, він йшов на роботу і побачив аварію, а потім почув, що це була ОСОБА_1 , він побачив, як машина тягнула її по дорозі, машина була велика з катком. Водій мав можливість її побачити, як вона переходить дорогу, але як так сталося йому невідомо. Попутні машини зупинялися на світлофорі, а вантажне авто їхало. Позивач до аварії була дуже міцна, ходила пішки, все життя працювала. В зв`язку з ДТП вона перенесла багато операцій, одну ногу їй відрізали, а друга нога атрофувалась, гниє не зупиняється. Станом на 23.01.2022 вона нерухомо лежить, лише може тримаючись за поручень присісти. Водій ТЗ тягнув її по асфальту, тому ноги стерлися. Водій ховався за машину, не підходив до неї і до швидкої, хтось казав, що він був п`яний. В рамках кримінального провадження він давав такі ж показання.

Свідок ОСОБА_7 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , дочка позивача) в судовому засіданні зазначила, що 23.07.2018 вона з матір`ю спустилися з вул. Калініна, вона її провела до світлофора, а сама пішла до перукарні, відійшовши лише на 50 метрів, почула її крик і побачила як мати лежить під фурою. Коли вона її підвела до світлофора всі машини стояли, чому відповідач поїхав, їй невідомо. В той день він не підійшов, але через три дні подзвонив адвокат і сказав, що ОСОБА_2 хоче прийти. Прийшовши до лікарні, вибачився, говорив, що не знає як так сталося. Потім ОСОБА_8 приїздив зі своїм батьком, приніс 2500 грн., відвіз в м. Київ в лікарню, казав, що в усьому допоможе. На першу операцію дав 4500 грн., потім сказав, що більше грошей у нього немає та почав погрожувати. В її матері було добре здоров`я, ходила пішки, ходила до Церкви, доглядала 13 років батька лежачого, а тепер вона,як дочка, доглядає їх обох, залишивши роботу. Позивач перенесла 6 операцій, одну ногу їй ампутували, так як пішла гангрена, другу ногу ставили на протез, але вона гниє, тому позивач весь час лежить, не ходить. Психічний стан матері нервовий, після операції їй давали постійно знеболюючі, а зараз вона також на таблетках. Друга нога наразі гниє, але сказали, якщо її оперувати, то вона може не вижити. Про закриття кримінального провадження їй невідомо, постанову не отримували. Вона зверталася до страхової компанії та отримала страхове відшкодування в розмірі 200000 грн.

Отже, матеріалами справи, які узгоджуються з показаннями свідків, підтверджено причинний зв`язок між вказаною ДТП та наслідками, на які посилається позивач, а відповідач ОСОБА_2 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «DAF-XF95,430» державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки «KRONESD» державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_3 була застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/ 5512420) та даний закон передбачає, що страховою компанією відшкодовується потерпілому - фізичній особі відшкодування моральної шкоди при ДТП. Потерпілий, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується моральна шкода у розмірі п`яти відсотків від страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров`ю. Враховуючи обставини вчинення ДТП та наявність у власника транспортного засобу Полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів та вимог чинного Законодавства при вирішенні таких категорій судових спорів позивач ОСОБА_1 повинна була звернутися до страхової компанії відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Тим самим позивач, звернувшись до водія транспортного засобу, заявила позов до неналежного відповідача

Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ДПТ,Я кА сталася 23.07.2018 визнана страховим випадком, через який позивачу було завдано моральну шкоду.

На час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5512420, страховик - ПАТ «Страхова група «ТАС», страхувальник ОСОБА_3 , зі строком дії з 27.03.2018 по 27.03.2019, забезпечений транспортний засіб - автомобіля марки «DAF-XF95,430» державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень, розмір франшизи 0,00 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 цього Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пункт 26.1 ст. 26 цього Закону визначає, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пункт 26.2 ст. 26 цього Закону визначає, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим -наслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст.26-1 цього Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що страховик - ПАТ «Страхова Група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у зв`язку зі вчиненою дорожньо-транспортною пригодою у межах максимального ліміту відповідальності в сумі 200000,00 грн., яка включає в себе відшкодування шкоди пов`язане з лікуванням потерпілого в розмірі 56805,74 грн., відшкодування пов`язане із стійкою втратою працездатності в розмірі 134028,00 грн. (36 мінімальний заробітних плат *3723 грн.) та відшкодування моральної шкоди згідно ст. 26-1 вищезазначеного Закону в розмірі 9541,69 грн. (5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю), що підтверджується листом №01784/7121 від 26.01.2021 ПАТ «Страхова Група «ТАС» (а.с. 119), матеріалами справи №357/9233/20, зокрема, заявою дочки позивача ОСОБА_7 на виплату страхового відшкодування від 14.01.2021 та платіжним дорученням №1731 від 01.02.2021 про виплату страхового відшкодування на суму 00000,00 грн., визнається сторонами у справі.

Так, потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Хоча цивільно-правова відповідальність страхувальника на момент вчинення ДТП була застрахована у встановленому законом поряду, а саме полісом №АМ/5512420 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПАТ «Страхова Група «ТАС», однак право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України виконанням, проведеним належним чином, що відповідає висновкам Верховного Суду України, висловленим у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16.

Суд враховує, що позивач просила стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV), а тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене водієм (володільцем) транспортного засобу ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Що стосується розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Так, позивачем визначено моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн., разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд не погоджується з вказаним розміром моральної шкоди, враховуючи, також, те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок вказаної ДТП, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди вказаний позивачем у позову є дещо завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, проходила тривале лікування (було проведено 6 операцій), і як наслідок отримала І групу інвалідності - довічно, потребує постійного стороннього догляду, зазнала душевних хвилювань, що порушило її нормальний життєвий ритм, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках. Також, суд, враховує ступінь вини відповідача, його поведінку, зокрема, надання позивачу в добровільному порядку допомоги, в тому числі грошової.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 25000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої їй з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману нею моральну шкоду.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 908,00 грн..

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 16, 23, 979, 999, 1167, 1172, 1187ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), про відшкодування моральної шкоди в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. ( двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.08.2022, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

СуддяО. В. Бондаренко