КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/2260/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 754/12581/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Таран Н.Г,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача: додаткові витрати на дитину одноразово в розмірі 26 392,45 грн., згідно з оригіналами квитанцій про оплату медикаментів, корегувальної оптики, 20 000 грн. на профілактичне оздоровлення дитини щороку, починаючи з 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2029 року включно, 1540 грн./місяць в користь оплати спортивної секції дитини (та супровідних з цим транспортних витрат 50%), починаючи з вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2029 року включно.

Вказані вимоги обґрунтувала тим, що додаткові витрати на дитину необхідні для лікування дитини та придбання ліків, корегувальної оптики. Жодного разу відповідач не профінансував чи компенсував витрати на дитину, що пов`язані з його розвитком, профілактичне оздоровлення в санаторії, літній відпочинок, тощо.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києвавід 20 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину понесених витрат на дитину, що пов`язані з його хворобою - 12 729,73 грн. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що дитина протягом року відвідує спортивну секцію карате, оплата якої відбувається без виписки квитанцій. Заняття в цій секції необхідні для здоров`я дитини та припинення булінгу зі сторони однолітків. Крім того, після минулорічного відпочинку на Середземному морі, стан дитини значно покращився, а існуючі захворювання протікали в легшій формі, а тому профілактичний відпочинок для оздоровлення дитини щороку є необхідним. Стверджує, що необхідність профілактичного оздоровлення щороку підтверджується численними медичними довідками, виписками з амбулаторної картки дитини, результатами дослідження, призначень та висновків лікарів. Вказує, що на даний час вона не має змоги працювати, оскільки доглядає за своєю бабусею і отримує від держави 4,80 грн. з індексацією.

Звертає увагу, що відповідач щорічно від 8 до 11,5 місяців знаходиться за кордоном, у найдорожчих європейських країнах. Крім того, з відповіді Приватбанку від 03.05.2021 року встановлено значні надходження коштів на рахунок відповідача, що не мають відношення до його заробітної плати та витрати в сумі понад 550 000 грн. за заявлений в позові період. Вказує, що державною виконавчою службою Деснянського ВДВС м. Києва, яка виконувала рішення з аналогічного спору, виявлено, що відповідач не працював в ТОВ Самурай Груп, а лише вводив в оману суд та виконавчу службу для уникнення сплати реальних сум аліментів.

Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані обставини, що мають істотне значення для розподілу між сторонами участі у додаткових витратах на дитину та не врахував значну нерівність фінансового забезпечення та стану здоров`я сторін. Також судом несправедливо розподілено витрати у відсотковому співвідношенні до доходів сторін, при цьому сума поданих в оригіналі квитанцій складає 26 392, 45 грн., однак судом необґрунтовано змінено на суму 25 459, 45 грн.

Тому просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача:

- одноразово 26 392 грн. 45 коп. витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням, придбанням медикаментів, корегувальної оптики;

- стягнути з відповідача 20 000 грн. щорічно на профілактичне оздоровлення дитини/ відпочинку біля моря, починаючи з 2020 року та до досягнення повноліття;

- стягнути з відповідача щомісячно 1540 грн. на оплату спортивної секції та супровідних з цим транспортних витрат, починаючи з вересня 2020 року та до досягнення повноліття, тобто до 2029 року включно.

У поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що позивачем не надано будь-яких доказів, на підставі яких можливо було б встановити, чи існує секція карате, яку відвідує, зі слів позивача, дитина та реальну вартість занять. Крім того, позивач не наводить жодних обґрунтувань, чому при обранні літнього табору нею було обрано саме « Артек ». Крім того, позивач просить стягнути додаткові витрати за майбутній період до досягнення повноліття, не враховуючи можливість зміни обставин у майбутньому, без належного розрахунку та аргументації майбутніх витрат.

Вказує, що позивач у 2019 році перебувала за кордоном близько 3 місяців, що ставить під сумів її реальний матеріальний стан та догляд за бабусею. Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що дохід відповідача вже встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року та підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Звертає увагу на інші рішення суду про стягнення додаткових витрат, якими стягнуто Ѕ від загальної суми витрат, які просила позивач, та 772, 83 грн. на лікування дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.09.2014

року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2015 року відповідача позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6275,59 грн.

На даний час малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні.

Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 17.12.2018 року, позивач ніде не навчається, згідно з записом у трудовій книжці не працює з 06.04.2015 року. Здійснює постійний догляд за бабусею ОСОБА_6 , 1935 року народження.

Відповідач з 01.12.2017 року по даний час працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді менеджера з питань регіонального розвитку. Його дохід становить 2997,01 грн. за місяць (за період з 01 грудня 2017 року по грудень 2018 року) та 3359,27 грн. (з 01 січня 2019 року по даний час).

Вказані обставини встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року та підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, з якого також вбачається, що заборгованість станом на 16.09.2019 року відсутня.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано довідки про хвороби дитини, виписки із медичних карт амбулаторного хворого, перелік лікарських препаратів, що призначались лікарями та чеки на оплату ліків для дитини на загальну суму 25459,45 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати на утримання сина, а саме: довідки про хвороби дитини, виписки із медичних карт амбулаторного хворого, перелік лікарських препаратів, що призначались лікарями, та чеки на оплату ліків для дитини на загальну суму 25459,45 грн. Вказані додаткові витрати, загальна сума яких становить 25459,45 грн., понесені позивачем на утримання дитини. Розмір понесених витрат був підтверджений під час розгляду справи належними письмовими доказами. Крім того, позивачем доведена наявність особливих обставин, які вимагали від неї понесення додаткових витрат на лікування дитини, пов`язаних із його хворобами.

Враховуючи те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі Ѕ частини від загальної суми витрат, що становить суму 12729,73 грн.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на щорічне профілактичне оздоровлення дитини та оплату спортивної секції, суд вважав, що такі витрати позивача не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, як то: пов`язаними з хворобою дитини або необхідністю її лікування, так як придбання путівки чи відвідування секцій - це виключно бажання матері дитини відправити дитину до літнього табору чи секцію, не зумовлене якимись особливими обставинами, на відміну від лікування через хвороби, у зв`язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлягає як необґрунтований.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 та постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц, від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи спір щодо наявності підстав для стягнення додаткових витратна профілактичне оздоровлення дитини щороку та оплату спортивної секції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі витрати не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже не є необхідністю та не викликані особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України.

Так, позивач не надала доказів, що витрати на відвідування спортивної секції «карате» викликані особливими обставинами, викликаних станом здоров`я дитини, чи пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, а тому вони не можуть бути стягнуті на підставі ст. 185 СК України.

При цьому позивачем також не надано доказів, які б підтверджували постійне відвідування дитиною спортивної секції «карате» та вартість вказаних занять.

Доводи апеляційної скарги про те, що оплата спортивної секції відбувається без виписки квитанцій, а тому позивач надала координати для того, щоб у разі необхідності можливо було перевірити, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, доводи апеляційної скарги на те, що позивачем були понесені витрати на розвиток здібностей дитини, є безпідставними, оскільки відвідування дитиною спортивної секції «карате» не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 205/4622/16-ц та від 26 вересня 2018 року в справі № 761/6933/17.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дитині було рекомендовано лікарями профілактичні оздоровлення щороку та поїздки до моря в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я, оскільки в медичній документації дитини, копія якої наявна в матеріалах справи, відсутні рекомендації щодо оздоровлення дитини на морських курортах, відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Апеляційний суд враховує, що сама по собі фінансова можливість здійснення оплати додаткових витрат на дитину без доведення позивачем особливих обставин, якими вони викликані, що передбачено ст. 185 СК України, не є підставою для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину в частині оздоровлення дитини та відвідування спортивної секції, висновків суду не спростовують, оскільки позивачем не доведено, що здійснені нею витрати та майбутні заплановані нею витрати є необхідними або викликані особливими обставинами, що передбачено ст. 185 СК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні аналогічного спору про стягнення додаткових витрат судом стягнуто 100% зазначених у квитанціях витрат на дитину.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням, придбанням медикаментів та корегувальної оптики для дитини, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума таких витрат становить, відповідно до наданих доказів 25 459 грн. 45 коп. Враховуючи те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі Ѕ частини від загальної суми витрат, що становить суму 12 729,73 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач наполягала на стягненні 100 % понесених додаткових витрат, а не 1/2 , як ухвалено рішенням суду, посилаючись на те, що надані нею квитанції - це лише частина реальних затрат, які несе позивач, а на іншу частину вона не має квитанцій.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення 1/2 частини від понесених додаткових витрат на лікування дитини ( 25 459 грн. 49 коп.), оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що матеріалами справи доведено, що дитина ОСОБА_5 , 2011 року народження, має слабкий стан здоров`я, понад 10 разів на рік звертається до лікаря з діагнозом гострі респіраторні захворювання, в анамнезі має хронічний тонзиліт, гострий астигматизм ( захворювання очей) , а також у дитини наявні такі хвороби яку розлад функції шлунка, хронічні закрепи, функціональне порушення жовчного міхура, вроджені функціональні вади ободової кишки, - висновків суду не спростовують, оскільки позивачем не надано доказів, що усі лікарські препарати, які зазначені у квитанціях та фіскальних чеках про їх придбання у травні - серпні 2019 року , були призначені саме для лікування сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, наприклад, у фіскальному чеку від 02.09.2019 року зазначено лікарський препарат «Сінарта», вартістю 430 грн. ( а.с. 9, т. 1). Проте позивачем не надано доказів, що цей препарат був призначений для лікування дитини, виходячи з того, що відповідно до інструкції про медичне застосування лікарського засобу, вказаний засіб є протиревматичним препаратом, заборонений для лікування осіб, молодше 18 років, а призначений для лікування остеоартриту у людей похилого віку.

Також, лікарський засіб «Венокор», вартістю 94 грн. 78 коп., придбаний за фіскальним чеком від 10.05.2019 року ( а.с. 15, т. 1), відповідно до інструкції про медичне застосування цього засобу, заборонений для лікування дітей, є засобом, що впливає на нервову систему та призначений для лікування гострих порушень мозкового кровообігу.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що для лікування сина було призначено лікарський засіб «Латрен», вартістю 84 грн. 25 коп., придбаний позивачем за фіскальним чеком від 10.05.2019 року ( а.с. 15), оскільки відповідно до інструкції про медичне застосування вказаний лікарський засіб призначений для лікування атеросклеротичної енцефалопатії, ішемічного церебрального інсульту.

Також відсутні докази щодо призначення дитині таких лікарських препаратів як : «Метонат», вартістю 90 грн. 36 коп., у чеку від 10.05.2019 року ( а.с. 15, т. 1), що є кардіологічним препаратом, показаний для лікування стенокардії та протипоказаний для застосування дітям. Те ж саме стосується лікарського засобу «Амлодипін» у фіскальному чеку від 15.02.2019 року ( а.с. 14, т. 1), а також лікарського засобу «Габана», що неодноразово придбавався позивачем ( фіскальні чеки від 02.05.2019 року - а.с. 9, 13, т. 1), вартістю 93 грн. 75 коп., який є протиепілептичним засобом.

Отже, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем докази, правильно визначив суму додаткових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем, та виходячи із рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 1/2 частини таких витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києвавід 20 вересня 2021 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 травня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.