Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/83/22

Номер провадження: 2-о/511/31/22

"03" травня 2022 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ільяшук А. В.

секретаря судового засідання Плохотнюк Н.С.,

за участю : заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для усунення недоліків заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищевказана заява.

15 березня 2022 року постановлено ухвалу, згідно якої надано ОСОБА_1 (далі заявник) строк для усунення недоліків заяви (5 днів з дня вручення ухвали про залишення без руху). Граничний строк для усунення недоліків визначався судом відповідно до диспозиції частини 11 статті 187 ЦПК України.

В подальшому, 18 квітня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання заявника, згідно якого остання просить продовжити строк для усунення недоліків, оскільки на території України запроваджено воєнний стан та заявник не має змоги виконати вимоги ухвали у 5-ти денний строк з дня вручення ухвали, а саме: отримати відповідь на її звернення.

Позиція учасників справи.

ОСОБА_1 просила задовольнити її клопотання.

Представник заінтересованої особи Радіонова Дар`я Анатоліївна просила провести судове засідання без участі представника Роздільнянської міської ради у зв`язку з зайнятістю.

Висновки суду за результатами розгляду клопотання.

15 березня 2022 року постановлено ухвалу, згідно якої надано ОСОБА_1 (далі заявник) строк для усунення недоліків заяви (5 днів з дня вручення ухвали про залишення без руху).

Підставою для залишення без руху заяви слугувало те, що заявнику по-перше необхідно надати суду докази підтвердження того, що він звертався до Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, але йому було відмовлено із зазначенням причин відмови; по-друге необхідно визначити належне коло заінтересованих осіб.

Копію вказаної ухвали заявник отримала 12 квітня 2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Частина друга статті 127 ЦПК України визначає, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який діє на сьогодні.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України, судам необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

При дослідженні матеріалів клопотання, судом встановлено, що заявник звернулась до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області лише після звернення до суду та залишення заяви без руху, тобто 29.04.2022 року. На час звернення до суду станом на 11.01.2022 року у заявника відсутня відмова ПФУ у зарахуванні певного періоду у трудовий стаж.

Диспозиція статті 81 ЦПК України регламентує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Верховний Суд в постанові від 01 липня 2021 року (справа № 917/549/20) зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02 грудня 2010 року), і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення названого Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20 січня 2011 року).

Окрім того, частина друга статті 43 ЦПК України визначає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2022 року по справі № 158/2344/20, провадження № 61-19192св21.

Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню цивільного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року по справі № 204/2184/20, провадження № 61-14274св21.

При цьому, згідно Узагальнення Верховного Суду України від 01.01.2013 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що при зверненні із заявою про встановлення фактів, необхідно довести, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що «перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо)».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року по справі № 201/9565/19, номер провадження: 61-8113св20).

Проте, заявник 29.04.2022 року звернулась до відповідного Пенсійного Фондута очікує відповідь, тобто заявником лише після звернення до суду вживаються заходи досудового врегулювання.

За встановлених обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для продовження строку для усунення недоліків заяви.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи положення статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

На підставі встановлених обставин, керуючись статтями 175, 177, 185, 257, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для усунення недоліків заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про встановлення юридичного факту.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянська міська рада Одеської області про встановлення юридичного факту залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина 2 статті 257 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С Суддя: А. В. Ільяшук