Справа № 308/5561/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі Курбатова Д.Л.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22 листопада 2017 року мав місце факт залиття квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що 22 листопада 2017 року комісією в складі голови правління ОСББ «Возз`єднання 29, м. Ужгород» Пінаха С.Ф., Позивача, власника квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 , був складений Акт про залиття квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_5 , на підставі якого комісія встановила, зафіксувала факт залиття квартири АДРЕСА_6 та пошкодження, які мали місце внаслідок залиття, та встановлено , що причиною залиття є самовільний демонтаж керамічної плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_2 та пошкодження внаслідок цього гідроізоляції на терасі, що призвело до залиття приміщень квартири АДРЕСА_6 атмосферними опадами.

В результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , пошкоджено стелю, стіни, покриття підлоги з ламінату.

Відповідно до висновку експертного будівельно технічного дослідження від 01.03.2019 року встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_6 , а саме залиття квартири АДРЕСА_6 відбувається з квартири АДРЕСА_7 залиття якої відбулося з власної тераси , яка розташована над нею, внаслідок пошкодження захисної мембрани тераси.

В результаті залиття позивачу спричинена матеріальна шкода в розмірі 119 347,00 грн., що складає орієнтовну сукупну вартість ремонту , який необхідно провести для усунення наслідків залиття квартири , що підтверджується висновком експертного будівельно технічного дослідження №Д 0003/2019 від 01.03.2019р., згідно якого орієнтовна вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 (з повною заміною матеріалу, а саме гіпсокартону, ламінату та світильників) становить 119 347,00 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати матеріальну шкоду завдану залиттям квартири , позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права і просить суд ухвалити рішення, яким : стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 119 347,00 грн., що складає вартість виконання ремонтно відновлювальних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття квартири; судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1193,48 грн. та витрати на проведення експертного будівельно технічного дослідження в розмірі 5208,00 грн.

Позиція сторін справи :

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Вказав, що залиття квартири позивача не було єдиним, також залиття з квартири відповідача мало місце 17.03.2017 року.

Відповідач в судове засіданні повторно не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи .

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зокрема зазначив, що при аналізі наданого позивачем «Акту про залиття квартири» від 22.11.2017 виникають обгрунтовані сумніви щодо його належності, достовірності та допустимості як доказу у справі, з огляду на те, що даний позов стосується факту затоплення квартири Позивача 22.11.2017 р. В той же час, у 2017 році Позивач звертався до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих затопленням його квартири 17.03.2017 р. При цьому, на підтвердження вказаного Позивач у вказаній справі посилався на те, що 17 березня 2017 року комісією в складі голови правління ОСББ «Возз`єднання 29, м. Ужгород» Пінаха С.Ф.. Позивача, власника квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 був складений Акт про залиття квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_5 , на підставі якого комісія встановила, зафіксувала та підтвердила той факт, що причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_2 та порушення гідроізоляції на терасі мансардного поверху зазначеної квартири. На підтвердження вказаних обставин Позивач додавав до позовної заяви вказаний Акт про залиття квартири від 17.03.2017. Справа №308/10310/17 за зазначеним позовом ОСОБА_3 розглянута, а Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесене заочне рішення, яке залишене без змін постановою Закарпатського апеляційного суду. При співставленні та детальному аналізі Акту про залиття квартири від 17.03.2017 (який додавався до позовної заяви у справі №308/10310/17) та Акту про залиття квартири від 22.11.2017 (який додається до позовної заяви у справі, що розглядається), вбачається, що вказані акти є однаковими за своїм змістом, формою, шрифтом, розміром літер. Вони не відрізняються один від одного ні за складом комісії, ні за обсягом пошкоджень, що виникли внаслідок залиття, ні за причиною залиття. Різниться лише дата його складання, яка у Акті про залиття квартири від 22.11.2017 вписана ручкою синього кольору. З вказаного можна зробити висновок про можливу підробку Акту про залиття квартири від 22.11.2017, а також про те, що він є неналежним та недостовірним доказом у справі, що розглядається. Крім того, звернув увагу суду на те, що в Акті про залиття квартири від 22.11.2017 не зазначено дату залиття та номер квартири, яка начебто залита. Окрім цього зазначає, що позовна заява також обґрунтована висновком №Д0003/2019 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом Павличем О.В. відповідно до якого, огляд об`єкту дослідження - квартири за адресою: АДРЕСА_8 , було проведено експертом 19.02.2019, тобто більше, ніж через рік з дня, коли за словами Позивача, сталося залиття його квартири. За таких умов вважає, що і саме дослідження, і визначена за його допомогою вартість відновлювального ремонту не можуть вважатися обґрунтованими з огляду на кількість часу, що минув з дня, коли за словами Позивача сталося залиття його квартири, можливість утворення нових пошкоджень, не пов`язаних з подіями 22.11.2017, фізичний знос тощо. Крім того, відповідно до вказаного висновку зазначено, що «виходячи з наданих матеріалів та натурного обстеження квартири АДРЕСА_6 можна зробити висновок, що залиття квартири АДРЕСА_6 відбувається з квартири АДРЕСА_7 , залиття якої відбувається з власної тераси яка розташована над нею, внаслідок пошкодження захисної мембрани тераси». Вважає, що дослідження експерта є необ`єктивним, його висновки засновуються на суперечливих матеріалах та документах, а тому висновок №Д0003/2019 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного судовим експертом Павличем О.В. не може бути врахований при вирішенні справи. Вважає, що позивачем у поданому ним позові не підтверджено жодним належним та допустимим доказом ані самого факту залиття належної йому квартири, ані наявності вини у цьому саме Відповідача. Позивачем не розтлумачено в чому полягає протиправність дій конкретно Відповідача, які начебто призвели до залиття його квартири. Всі докази, надані Позивачем, є суперечливими за своїм змістом, а тому не можуть бути враховані при розгляді позовної заяви. З огляду на вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

21.01.2021 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.

22.04.2021 року представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

29.06.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

20.09.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

22.09.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення.

22.09.2021 року представником позивача ОСОБА_8 подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

29.09.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення.

10.11.2021 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи .

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

03.09.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду дану позову заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

21.01.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті.

21.09.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено провести судове засідання в режимі відеоконференції

Заслухавши вступне слово представника позивача, та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 2017 року в будинку АДРЕСА_5 ____ трапилося залиття приміщень квартири ( а саме: спальня, хол, дитяча кімната, ванна кімната, коридор), в результаті чого пошкоджено: 1) залито стелю підшиту гіпсокартону площею 71 м.кв.; 2) залито обшиті гіпсокартоном стіни площею 251, 1м.кв.; 3) залито підлогу площею 71 м.кв. з них 66,5 м. кв. покритої ламінатом; 4) залито плафони та люстри у всіх приміщеннях крім позиції 8 та 2 згідно технічного паспорту, що стверджується даними Акту про залиття квартири від 22.11.2017 складеного комісією в складі голови правління ОСББ «Возз`єднання 29, м. Ужгород» Пінаха С.Ф., власника квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_3 , власника квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_9 , копія якого долучена позивачем до позовної заяви ( а.с.21-22)

Відповідно до акту про залиття квартири від 22.11.2017 складеного комісією в складі голови правління ОСББ «Возз`єднання 29, м. Ужгород» Пінаха С.Ф., власника квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_3 , власника квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_5 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_9 зазначено, що причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі кв. АДРЕСА_1 та порушення гідроізоляції на терасі мансардного поверху зазначеної квартири.

Висновки і рекомендації комісії:

Для усунення причин залиття комісія рекомендує відновити систему гідроізоляції тераси мансардного поверху кВ. АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 119663193 від 04.04.2018 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ( а.с. 29-32)

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" Ужгородської міської ради Закарпатської області від 28.10.2010 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( а.с. 16). Окрім того вказані обставини сторонами в судовому засіданні визнані та не заперечуються, а відтак в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

Відповідно до висновку № Д0003/2019 експертного будівельно-технічного дослідження складеного 01.03.2019 року судовим експертом Павлич О.В. зазначено, що 19.02.2019 року в присутності представника замовника експертом проведено огляд обєкту дослідження квартири АДРЕСА_1 та виходячи з наданих матеріалів ( фото, відеоматеріалів , акту про залиття ) та натурного обстеження квартири АДРЕСА_6 зроблено висновок , що залиття квартири АДРЕСА_6 відбувається з квартири АДРЕСА_7 залиття якої відбувається з власної тераси яка розташована над нею, внаслідок пошкодження захисної мембрани тераси. Експертом встановлена орієнтовна вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_6 , в розмірі 119347,00 грн. ( а.с. 5-10)

Відповідно до вказаного висновку експертом було зроблено висновок щодо причини залиття квартири АДРЕСА_1 виходячи з наданих матеріалів (фото та відеоматеріалів) та натурного обстеження квартири АДРЕСА_6 .

Як встановлено судом , квартира АДРЕСА_2 експертом не обстежувалась.

Основними доказами, на які покликається позивач на підтвердження своїх вимог : висновок № Д0003/2019 експертного будівельно-технічного дослідження складеного 01.03.2019 року судовим експертом Павлич О.В. та Акт про залиття квартири від 22.11.2017 - на підтвердження факту залиття квартири саме відповідачем.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 .

Предметом позовних вимог є відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Нормативно-правове обґрунтування :

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення щодо відшкодування шкоди, встановлені у параграфі 1 глави 82 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її зав-дала.

Під шкодою розуміють наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого внаслідок порушення його права або блага ( порушення права власності та інших речових прав, наслідки, що настають внаслідок ушкодження здоров`я та інше), а також фізичні та моральні переживання, інші негативні наслідки.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

За частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідальність за заподіяну протиправною поведінкою шкоду виникає при наявності вини особи, що заподіялашкоду, крім випадків, прямо передбачених законом. Вина заподіювача шкоди, що підлягає відшкодуванню за правилами глави 82 ЦК України передбачається ( презюмується ). Таким чином, в силу встановленої законом презумпції вини заподіювача шкоди, на нього покладається обов`язок доведення своєї невинуватості.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд повинен враховувати, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідност. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок складання акту про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженихнаказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207.

Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

Відповідно до додатку №4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково описується, що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.) ; акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

Крім того, з типової форми Акту про залиття вбачається, що такий складається комісійно, комісія складається з головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсара - сантехніка, представника організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи водопостачання, представника власника будинку. Також з актом мають бути ознайомлені мешканці квартир, про що проставляється їх підпис внизу форми акту.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин.).

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975, також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

Разом з тим, наданий позивачем Акт про залиття квартири від 22.11.2017 року ( а.с. 21-22) не відповідає у повній мірі вказаним встановленим вимогам до такого акту, зокрема, невідповідним є склад комісії та підписантів.

У вказаному акті не зазначено: число та місяць залиття квартири, а зазначено лише рік 2017 ; не зазначено номер квартири у якій відбулось залиття, а саме зазначено : «2017 року в будинку АДРЕСА_5 ____ трапилося залиття приміщень квартири ( а саме: спальня, хол, дитяча кімната, ванна кімната, коридор) …»

Тобто номер квартири у якій відбулось залиття комісією не встановлено та не встановлено число і місяць такого залиття, що ставить під сумнів доводи позивача про те , що 22.11.2017 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_6 і таке залиття відбулось із квартири АДРЕСА_7 , а відтак є лише припущенням. Отже акт про залиття квартири від 22.11.2017 року не може бути належним та допустимим доказом вини власника квартири АДРЕСА_2 .

У порушення вимог встановлених до акту не зазначено в акті прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності. Акт складений без участі винної особі, акт не містить підписів від потерпілої сторони та з боку винної особи та не зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин.

Відповідно до акту про залиття квартири від 22.11.2017 року причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_1 та порушення гідроізоляції мансардного поверху зазначеної квартири. ( а.с. 22)

Окрім цього у вказаному акті зазначені висновки і рекомендації комісії: для усунення причини залиття комісія рекомендує відновити систему гідроізоляції тераси мансардного поверху кв. АДРЕСА_1 .

Отже виходячи із даних встановлених комісією та викладених в акті вбачається, що причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_1 та порушення гідроізоляції мансардного поверху зазначеної квартири, яка належить на праві приватної власності саме позивачу. І саме власнику квартири АДРЕСА_1 , яким є позивач, комісія рекомендує відновити систему гідроізоляції тераси мансардного поверху кв. АДРЕСА_1 .

Інших причин залиття квартири комісією не встановлено і не вказано в акті залиття від 22.11.2017 року ( а.с. 21-22)

Отже відсутні належні та допустимі докази вини відповідача ОСОБА_4 , власника квартири АДРЕСА_2 у заподіянні шкоди позивачу.

Відсутні належні та допустимі докази неправомірного, самовільного демонтажу відповідачем та/або мешканцями квартири АДРЕСА_7 плитки тераси на мансардному поверсі квартири відповідача та порушення гідроізоляції мансардного поверху зазначеної квартири, які б перебували в прямому причинному зв`язку з фактом залиття квартири позивача.

Таким чином на переконання суду аргументи представника відповідача про відсутність вини відповідача у залитті квартири позивача є обгрунтованими.

Зважаючи на викладене вище, Акт про залиття від 22.11.2017 року не підтверджує протиправності дій відовідача та його вини у завданні шкоди позивачу, та не підтверджує сам факт залиття саме квартири АДРЕСА_6 , оскільки номер квартири взагалі не зазначено. Акт не відповідає і вимогам, встановленим до складання таких актів, та не містить всіх необхідних відомостей.

Інших належних та допустимих доказів вини відповідача у залитті квартири позивача до суду не надано.

Що стосується висновку № Д0003/2019 експертного будівельно-технічного дослідження складеного 01.03.2019 року судовим експертом Павлич О.В. в частині встановлення причин залиття квартири АДРЕСА_1 , суд визнає його недопустимим доказом з огляду на наступне.

Як зазначено у самому висновку, причина залиття квартира встановлена на підставі наданих: фото, відео матеріалів та згідно акту про залиття.

Оскільки акт про залиття квартири від 22.11.2017 року визнано судом неналежним та недопустимим доказом з підстав викладених вище, то і висновок експертного будівельно-технічного дослідження складеного 01.03.2019 року судовим експертом Павлич О.В. на його підставі , як похідний доказ, слід визнати недопустимим доказом вини відповідача у залитті квартири позивача.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.79 ЦК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивач не надав беззаперечні докази протиправності дій відповідача , причинного зв`язку між цими діями та завданням шкоди, а відповідач спростував вину у завданні шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що не доведена вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обгрунтованими і не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд вважає недоведеним завдання позивачу шкоди саме діями відповідача, у справі відсутні належні та достовірні докази на підтвердження причинового зв`язку між шкодою, завданою позивачу, та діями відповідача. Судом не встановлено сукупності умов, які утворюють склад правопорушення, що є підставою для відшкодування збитків.

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись , ст.ст. ст.ст.12,13,76,77,78,81,259, 263,264,265,268 ЦПК України , суд,

У х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_9 );

Відповідач ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_10 ).

Дата складання повного тексту судового рішення - 28.02.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца