Справа № 158/2907/21 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/225/22 Категорія: 69 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 06 листопада 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області він зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 . Під час спільного проживання у шлюбі у них народилися діти - сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того позивач вказував, що упродовж останніх років спільного проживання їх стосунки з дружиною погіршувалися, між ними виникали часті сварки та суперечки, що негативно впливало на виховання дітей. Будь-які спроби примиритися недали бажаних результатів.

Також позивач зазначав, що вони з дружиною разом не проживають та спільного господарства не ведуть, спору з приводу майна, набутого за час шлюбу, між ними не має.

Вважаючи збереження шлюбу неможливим, і таким, що суперечить його інтересам та інтереам їх дітей, позивач ОСОБА_2 просив суд їх шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , зареєстрований 06 листопада 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, розірвати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 06 листопада 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1677.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням вимог норм процесуального права. Так, на думку відповідача, суд першої інстанції зробив передчасний і нічим не обґрунтований висновок про неможливість збереження їх з позивачем сім`ї та відсутність між ними подружніх стосунків тривалий час.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване відповідачем рішення суду першої інстанції обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, яке до того відкладалось неодноразово з ініціативи представника відповідача, будучи повідомленими належним чином про місце та час апеляційного розгляду справи, ні відповідач та ні її представник не з`явились та не повідомили суд про причину неявки, а тому апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони спору не підтримують між собою сімейних відносин, їх шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, а тому їх подальше спільне життя як подружжя у шлюбі є неможливим.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 06 листопада 2005 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області актовий запис №1677 та отримали свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ( а.с. 4 ). Від спільного подружнього життя у них народилися діти - сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ( а.с. 5-6).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначав, що фактичні щлюбні відносини між ним та відповідачем ОСОБА_3 припинені, вони проживають окремо, збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх дітей.

В поданій апеляціійній скарзі відповідач ОСОБА_3 не заперечувала тих обставин, що вони з позивачем проживають окремо і спору щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей та про поділ майна подружжя між ними не має.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції вірно вважав, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 носить формальний характер, їх спільне проживання однією сім`єю є неможливим та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Отже, враховуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню із-за порушення судом першої інстанції вимог норм цивільного процесуального права, а саме щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог задоволених судом, є безпідставними, спростовуються вищевикладеним та зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді