Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 352/969/19-ц

провадження № 61-19356св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Ямницької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року

у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Ямницької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Позовну заяву мотивовано тим, що у них з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення спільного проживання з відповідачем, остання всіляко чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми.

ОСОБА_1 зазначав, що 05 жовтня 2018 року органом опіки

та піклування Ямницької сільської ради ОТГ прийнято рішення про визначення порядку його участі у вихованні дітей, яке відповідач не виконує. ОСОБА_2 та її батьки продовжували чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, що стало причиною для цілої низки звернень з його сторони до правоохоронних органів, органів опіки та піклування.

Прив`язка у рішенні органу опіки та піклування від 05 жовтня 2018 року зустрічей батька з дітьми до факту домовленості між батьками, відсутність якої якраз і стала підставою для звернення до органу опіки та піклування, фактично унеможливила виконання вказаного рішення.

Позивач посилався на те, що бажає надалі брати активну участь у вихованні своїх дітей, тому змушений звернутись до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд: усунути йому перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: щотижня з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі

за його місцем проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 , без обмеження місця прогулянок з можливістю поїздки до родичів, у тому числі до баби та діда; кожен день народження дітей до досягнення ними повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.; кожні шкільні канікули не менше семи діб у зимовий період та не менше тридцяти діб у літній період для відпочинку та оздоровлення дітей на території України; постійно у період перебування матері за кордоном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 29 липня 2021 року у складі судді Хоминець М. М. позов

ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного порядку участі батька ОСОБА_1

у вихованні дітей:

кожної неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , без обмеження місця прогулянок з можливістю поїздки до родичів;

у дні народження дітей з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.;

протягом шкільних канікул для спільного відпочинку та оздоровлення дітей на території України - три доби у зимовий період та дванадцять діб у літній період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визначений органом опіки та піклування порядок участі позивача у вихованні дітей (кожної неділі

з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., у дні народження дітей з 12 год. 00 хв.

до 16 год. 00 хв.) є обґрунтованим.

Разом із цим, суд першої інстанції вважав за доцільне надати позивачу можливість більш тривалого спілкування з дітьми для спільного відпочинку та оздоровлення дітей на території України протягом шкільних канікул,

а саме: три доби у зимовий період та дванадцять діб у літній період. При цьому, суд першої інстанції врахував, що рішенням органу опіки та піклування Ямницької сільської ради від 28 травня 2021 року надано дозвіл бабі ОСОБА_8 - матері позивача, бачитись зі своїми внуками кожної першої та третьої суботи місяця з 11 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. за місцем

її проживання за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , де проживає позивач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції ураховував обставини справи, взяв до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, особисту прихильність дітей до матері, відсутність протягом більше двох років особистих стосунків і прямих контактів батька із синами; з огляду на відсутність обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька з синами завдасть шкоди дітям,

та те, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню

і розвиткові малолітніх дітей сторін та сприятиме забезпеченню їх найкращих інтересів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Зайдель І. Р., задоволено частково. Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2021 року у частині встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено і визначено ОСОБА_1 час його участі у спілкуванні з дітьми кожної неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. за місцем проживання батька за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , без обмеження місця прогулянок з можливістю поїздки до родичів.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ураховуючи рішення органу опіки та піклування Ямницької сільської ради від 28 травня 2021 року, яким надано дозвіл бабі ОСОБА_8 - матері позивача бачитись зі своїми внуками кожної першої та третьої суботи місяця

з 11 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. за місцем її проживання за адресою:

будинок

АДРЕСА_1 , де проживає позивач, а також зважаючи на те, що суд першої інстанції погодився із висновком органу опіки та піклування від 12 червня 2020 року, яким позивачу для спілкування з дітьми визначено кожну неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., суд апеляційної інстанції вважав, що оцінюючи обидва вказані рішення у сукупності, суд першої інстанції не зовсім врахував принцип якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не у повній мірі враховано, що старший син сторін є школярем і згідно тверджень представника відповідача у вихідні дні приділяє час навчанню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей, суд апеляційної інстанції вважав за доцільне зменшити час побачень позивача

із дітьми у неділю, визначивши його з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. з метою надання більше часу дитині для навчання, а також спілкування з матір`ю, бабою на стороні матері, зведеним братом у неділю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19).

ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції, визнаючи порядок побачень дітей з батьком, не врахував наявність перешкод, які відповідач чинила та продовжує чинити позивачу у спілкуванні з дітьми, тривалу відсутність відповідача в Україні та нездійснення нею, в зв`язку з такою відсутністю, щоденних обов`язків по догляду за дітьми та їх виховання, безпідставно та необґрунтовано суттєво зменшив час спілкування дітей

з батьком лише тому, що старша дитина є школярем, що суперечить інтересам дітей, Конвенції про права дитини та нормам статті 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Разом із цим, позивач вважає, що зменшення судом апеляційної інстанції, часу спілкування батька з дітьми є порушенням принципу рівності батьків

у реалізації права на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2

на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення

є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках, у яких народилося двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після припинення відносин між сторонами їх малолітні діти проживають

з матір`ю та її батьками у будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 належно виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання малолітніх дітей. З його заробітної плати водія Єзупільського пункту постійного базування ШМД КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на підставі його заяви від 10 липня 2019 року утримуються кошти (50 % зарплати) як аліменти

на двох дітей (а. с. 93, 94, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Ямницької сільської ради

ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області від 05 жовтня

2018 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні синів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 » ОСОБА_1 » надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітніх синів кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., у дні народження дітей, святкові дні та канікули за взаємною домовленістю між батьками (а. с. 8, 9, т. 1).

ОСОБА_2 не виконує вказане рішення органу опіки та піклування, вчиняючи ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми,

що підтверджується довідками уповноважених працівників Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції

в Івано-Франківській області за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 , а саме: від 25 березня 2019 року, від 04 вересня

2019 року, від 17 січня 2020 року, від 19 березня 2020 року, від 08 червня

2020 року, від 22 червня 2020 року (а. с. 208, 209, т. 1; а. с. 40-43, т. 2;

а. с. 53-58, т. 2).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту дитини Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області від 12 червня 2020 року щодо усунення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні

та вихованні дітей ОСОБА_12 і ОСОБА_7 встановлено такий порядок участі батька у вихованні малолітніх синів - кожної неділі

з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., у дні народження дітей з 12 год. 00 хв.

до 16 год. 00 хв. (а. с. 5-7, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено,

що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права

та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо

від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати

на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них

(стаття 153 СК України).

Частиною другою статті 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь

у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає

зі статті 141 СК України.

Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той

із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий

із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено,

що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або

в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання

з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні

і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки

та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору

на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він

є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини

до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, суд апеляційної інстанції, ураховуючи рішення органу опіки та піклування Ямницької сілької ради Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року, яким надано дозвіл бабі ОСОБА_8 - матері позивача бачитись зі своїми внуками кожної першої та третьої суботи місяця з 11 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. за місцем її проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 ,

де проживає позивач, а також ураховуючи те, що суд першої інстанції погодився із висновком органу опіки та піклування Ямницької сілької ради Івано-Франківської області від 12 червня 2020 року, яким позивачу для спілкування з дітьми визначено кожну неділю з 10 год. 00 хв.

до 19 год. 00 хв., дійшов правильного висновку про зменшення часу побачень позивача з дітьми у неділю, визначивши його з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. з метою надання більше часу старшому сину сторін - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для навчання, а також спілкування з матір`ю, бабою на стороні матері, зведеним братом у неділю.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що такий спосіб участі батька у вихованні дітей якнайкраще відповідатиме інтересам

не тільки батька, а й самих дітей.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду

у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року

у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19), на яку заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки суду апеляційної інстанції не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду апеляційної інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішення, та переважно зводяться

до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції, перевірені під час касаційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України»,

№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року

у частині встановлення порядку участі батька у вихованні дітей залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара