233 № 233/468/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 квітня 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Тєвосової Л. Р., розглянувши у спрощеному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу №233/468/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» «про стягнення нарахованих, але не виплачених сум заробітної плати та грошових коштів, належних при звільненні»,
З 06.09.1988 він працював на підприємстві «Локомотивне депо Дебальцеве-Сортувальне Донецької залізниці», яке у 2016 р. перепідпорядковане відповідачу, до якого згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейшли усі права та обов`язки, зокрема, і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця».
17 липня 2017 р. наказом про припинення трудового договору від 10.07.2017 № 3196/ДН-ОС він був звільнений у зв`язку зі скороченням штату згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.
Несплатою йому заробітної плати відповідач грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства - ст.43 Конституції України, ст.ст.21, 83 ч.1, 115, 116 КЗпП.
Судовою ухвалою від 03.02.2022 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.31).
У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, просив про розгляд справи у його відсутність (а.с.34).
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.32,37,40), у судове засідання явку представника не забезпечив, відзив на позов не подав.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 з 06.09.1988 перебував з відповідачем у трудових правовідносинах; 17.07.2017 звільнений у зв`язку зі скороченням штату - п.1 ст.40 КЗпП.
Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.5-8) і не спростовані відповідачем.
Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю.
За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Вказана норма права кореспондується із частиною 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого:
Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати.
З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст.100 КЗпП України (а.с.14-16), убачається, що позивачу:
за березень 2017 року всього нараховано 5147,89 грн, сума до виплати 4093,51 грн,
за квітень 2017 року всього нараховано 3664,84 грн, сума до виплати 2914,21 грн,
за травень 2017 року всього нараховано 3664,84 грн, сума до виплати 2914,21 грн,
за червень 2017 року всього нараховано 1106,37 грн, сума до виплати 879,78 грн,
Відповідачем відомості щодо нарахування позивачу заробітної плати та інших виплат, належних йому при звільненні, не спростовані та суду не надані докази, що надані позивачем відомості є недостовірними.
Факт невиплати позивачу заробітної плати відповідачем не спростований.
Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.).
Згідно з абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця.
Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата.
Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований.
Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено.
З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 908,00 грн, виходячи з такого:
Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2481 грн.
Отже, при поданні позову розмір судового збору в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не мав бути меншим за 992,40 грн.
Оскільки 1% від заявленої до стягнення грошової суми менший за 992,40 грн (> 384,84 грн), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282, 141 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до
«про стягнення нарахованих, але не виплачених сум заробітної плати та грошових коштів, належних при звільненні» задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя