Провадження № 2/742/190/22
Єдиний унікальний № 742/3942/21
22 лютого 2022 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про захист порушених прав на житло, -
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право на виключення з числа службових квартир Управління Служби безпеки України в Чернігівській області квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення постійним житлом та зобов`язати відповідача прийняти рішення по суті його рапорта від 30.07.2021, щодо зняття статусу із службової квартири АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є військовослужбовцем Управління Служби безпеки України в Чернігівській області. Позивач разом із трьома дітьми постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі Управління СБУ в Чернігівській області в АДРЕСА_2 , в яку він разом із сім`єю вселився на підставі ордера № 1386 від 12.07.2005, виданого виконкомом Прилуцької міської ради Чернігівської області, у зв`язку з проходженням військової служби.
Вказана квартира включена до числа службових. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в органах та підрозділах СБУ з 24.06.1999 і по теперішній час. На квартирному обліку для отримання постійного житла він перебуває з 15.03.2011 та на даний час із вищезазначеним складом сім`ї перебуває у першій черзі громадян, які потребують поліпшення житлових умов, як багатодітна сім`я.
Позивач має календарну вислугу повних 22 роки військової служби. Зважаючи на те, що службовий статус вказаної квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав на отримання постійного житла шляхом зняття статусу службової з вказаної квартири, позивач відповідно до пп.«а» п.5.21 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень» Наказу Голови СБ України від 06.11.2007 № 792 звернувся з рапортом від 30.07.2021 до начальника Управління СБУ в Чернігівській області, надавши в додатку підтверджучі документальні матеріали квартирної справи у відповідності до вимог Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Голови СБ України від 06.11.2007 № 792.
Позивача було усно повідомлено, що поданий ним рапорт від 30.07.2021 передано на розгляд житлово-побутової комісії Відповідача, але жодних рішень по суті рапорта Відповідачем до цього часу не було прийнято, що є протиправною бездіяльністю, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права.
У судове засідання позивач не з?явився, проте надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглянути в його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, не надав відзиву на позовну заяву.
Тому, на підставі ст.280 ЦПК України, суд вважає, за можливе ухвалити заочне рішення за наявними у справі доказами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Спірні правовідносини регулюються Житловим кодексом України, постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення», Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом СБУ № 792 від 06.11.2007, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006.
Згідно ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст.2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.
Згідно статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом СБУ № 792 від 06.11.2007, співробітникам, які мають вислугу 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення за рахунок СБ України співробітників та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.
Відповідно до пп.«а» п.5.21 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Голови СБ України від 06.11.2007 № 792, за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа має вислугу на військовій службі 20 років і більше.
Згідно п.5.12 розділу V Інструкції, рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст.8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло».
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
У рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06 липня 1999 року (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, органах Служби безпеки України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсувати наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Судом установлено, що позивач є військовослужбовцем, на момент звернення до суду вислугу на військовій службі 25 років 4 місяці в органах СБУ.
Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб № 2126 від 05.07.2021 вбачається, що за адресою в АДРЕСА_2 . зареєстровані позивач - ОСОБА_1 разом із сім`єю: сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).
В зазначену квартиру, позивач разом з сім`єю вселився на підставі ордера № 1386 від 12.07.2005, виданого виконкомом Прилуцької міської ради Чернігівської області, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с.6).
Відповідно до архівного витягу із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 05.07.2005 № 331, виданого архівним відділом Прилуцької міської ради 01.03.2018 за № 01-21/В-13 вбачається, що затверджено рішення адміністрації Прилуцького міського відділу Управління Служби безпеки України в Чернігівській області про розподіл службової квартири та видано ордер ОСОБА_1 , співробітнику Прилуцького МВ УСБ України в Чернігівській області, в місті не зареєстрований, для сім`ї та виділено трьохкімнатну службову квартиру АДРЕСА_3 (а.с.13).
На підставі архівного витягу з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 26.06.2002 № 350 вищезазначена квартира включена до числа службових, що підтверджується довідкою з архівного відділу від 01.03.2018 за 301-21/В-12 (а.с.11).
Відповідно до витягу із рішення № 32 від 26.06.2018 сесії Прилуцької міської ради Чернігівської області вбачається, що надано згоду на передачу з державної у комунальну власність територіальної громади м.Прилуки кв. АДРЕСА_1 , загальною площею - 68,3 кв.м., житловою - 39,9 кв.м. (а.с.9).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 27.09.2021 за №012-10/В-715 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради в черзі громадян, які потребують поліпшення житлових умов на загальних підставах з 15.03.2011. Рішеннями виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 04.08.2021 № 259 та 10.09.2021 № 295 внесено зміни до облікової справи з квартирного обліку та переведено його в першу чергу, як багатодітна сім`я (а.с.10).
Станом на 27.07.2021 ОСОБА_1 участі у приватизації державного житлового фонду в м.Прилуки не брав, що також підтверджується відповідною довідкою від 27.07.2021 за № 012-10/В-617 (а.с.8).
Відповідно до довідки Управління Служби Безпеки України в Чернігівській області від 03.10.2019 за №74/17/В-171/14/433 вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в періоди з: 24.06.1999 по 18.06.2004 - курсант Академії СБ України; 18.06.2004 по 27.06.2019 військова служба на оперативних посадах в СБУ (а.с.12).
Згідно рапорта ОСОБА_1 від 30.07.2021, адресованого начальнику Управління СБУ в Чернігівській області вбачається, що відповідно до пп. «а» п. 5.21 Наказу Голови СБ України від 06.11.2007 № 792 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень», він просить дозволу на зняття статусу службової з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м. (ж/п 39,9 кв.м.). Станом на 30.07.2021 стаж військової служби в органах СБ України становить 22 р. 01 м. 4 д. За місцем проживання на квартирному обліку Прилуцької міської ради перебуваю з 15.03.2011 року. Має статус багатодітної родини (ст.6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») а.с.4.
У зв`язку з чим ним ( ОСОБА_1 ) було також подано опис документів квартирної справи на 38 арк (а.с.5).
Згідно пункту п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Голови СБ України від 06.11.2007№ 792, чітко передбачає, що рапорти співробітників підлягають розгляду на засіданні житлово-побутової комісії у строк не більше одного місяця від дня їх надходження. При цьому загальний строк вирішення відповідною житлово-побутовою комісією питань, порушених у таких рапортах, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання житлово-побутової комісії Управління від 23.11.2021 вбачається, що відповідно до п.п. «б» п.5.21 наказу Голови СБ України від 06.11.2007 № 792 "Про затвердження інструкції про організацію, забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України та членам їх сімей житлових приміщень» та відповідно п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» вирішено клопотати перед начальником Управління СБ України в Чернігівській області полковником ОСОБА_5 щодо надання зазначеної квартири для постійного проживання шляхом виключення з числа службових трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим погодженням цього рішення житлово-побутовою комісією ЦУ СБ України (а.с.27).
За наведених вище обставин суд вважає, що позивачем дотримані всі умови, що визначені чиними нормативно-правовими актами, зокрема, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу бідьше 20 років, має статус багатодітної сім`ї, перебуває на першочерговому квартирному обліку, але постійним житлом до цього часу не забезпечений.
Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст.8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло».
По суті пред`явленого позову відповідач заперечень не подав, як і самого відзиву чи будь-яких пояснень про відсутність правових підстав для виключення службового житла, в якому проживає сім`я позивача, із числа службових та не спростовував висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає задовольнити позов у повному обсязі.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 908,00 грн. Але, оскільки, позивача відповідно до ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.10.2021 на підставі ч.ч.1,2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 83,141, 259, 263, 264, 265,354 ЦПК України, -
Визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових Управління Служби безпеки України в Чернігівській області квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення постійним житлом.
Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Чернігівській області прийняти рішення по суті рапорта ОСОБА_1 від 30.07.2021 щодо зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з Управління Служби безпеки України в Чернігівській області судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО