П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/4582/21

провадження №22-ц/822/182/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року, головуючий у першій інстанції Чебан В.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Вказував на право власності на транспортний засіб Мазда модель Деміо з номерним знаком НОМЕР_1 .

Зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року на строк один рік, за яким ОСОБА_2 зобов`язався здійснювати орендні платежі в розмірі 270 доларів США щомісячно, а ОСОБА_1 переоформити транспортний засіб на ОСОБА_3 після оплати вартості автомобіля в сумі 3200 доларів США.

ОСОБА_2 30 вересня 2020 року повідомив про розірвання договору та повернення транспортного засобу.

Посилався на відмову ОСОБА_2 підписати акт приймання передачі майна та сплатити орендну плату за користування транспортним засобом за 2,5 місяця в сумі 675 доларів США.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_2 направлено 27 жовтня 2020 року вимогу про сплату заборгованості з оплати оренди транспортного засобу, усунення пошкодження автомобіля та повернення запасного колеса.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати оренди транспортного засобу в сумі 18506 грн. 20 коп., пеню відповідно до п.9.3 договору в розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення з 13 червня 2020 року по 20 травня 2021 року в сумі 12657 грн. 42 коп., інфляційні втрати в сумі 1491 грн. 58 коп., 3% річних в сумі 519 грн. 36 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки є змішаним договором, містить умови договору оренди та договору купівлі продажу з розстроченням платежу.

Вказує, що сторони договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, правочин вчинений підприємцями.

Посилається на те, що ОСОБА_2 має доводити факт здійснення сплати щомісячних платежів, заперечуючи наявність заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.220, ч.1, 4 ст.216, ч.1 ст.628, ч.1 ст.638, ч.1 ст.759, ч.1 ст.799 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

На обгрунтувнання таких висновків суд першої інстанції зазначив, що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року не відповідає вимогам ст.799 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу.

Водночас суд першої інстанції послався на ненадання сторонами доказів щодо здійснення щомісячних платежів за договором.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що транспортний засіб марки Mazda модель Demio з номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

До матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року відповідно до п.1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове володіння та користування автомобіль марки Мазда модель Деміо з наступним переходом права власності на таке майно від орендодавця до орендаря, а орендар зобов`язується прийняти майно у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Згідно з п.1.1.2. договору вартість майна, що орендується становить 3200 доларів США.

За змістом п.2, 2.1, 2.2 мета договору оренди надання послуг таксі, викуп автомобіля.

Пунктами 3.2., 3.3. договору передбачено, що передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі.

Сторони при передачі майна зобов`язані перевірити справність майна, що орендується, про що має бути окремо зазначено в акті приймання-передачі.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 320/2617/17, від 31 жовтня 2020 року у справі № 373/ 2144/18 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Тлумачення абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України свідчить, що суд має право самостійно застосувати правові наслідки недійсності тільки нікчемного правочину. Доводи касаційної скарги про те, що спірний договір не підлягає нотаріальному посвідченню

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом пункту 1.1 договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове володіння та користування автомобіль марки Мазда моделі Деміо, з наступним переходом права власності на таке майно від орендодавця до орендаря, а орендар зобов`язується прийняти майно у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 наведеного договору майно що орендується, переходить у власність орендаря за умови внесення орендарем орендодавцеві всю належну останньому орендну плату вартості зданого на повний амортизаційний термін майна, а також вніс орендодавцю орендні платежі з залишкові вартості майна, оренда якого згідно з цим договором припинена до завершення амортизаційного періоду.

Порядок передачі та оформлення права власності на майно, що орендується, здійснюється сторонами за актом протягом одного тижня з моменту повного розрахунку.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Тому до договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року застосовуються загальні положення про найм (оренду) та загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець предає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

На підставі частини другої статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року є нікчемним у зв`язку із недодержанням сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати, пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки є змішаним договором, містить умови договору оренди та договору купівлі продажу з розстроченням платежу.

Оскільки за своєю правовою природою договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року є змішаним договором, містить умови договору найму транспортного засобу, правочин підлягає нотаріальному посвідченню.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , на які є посилання в апеляційній скарзі, що сторони договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з`ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

За змістом договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оренди автомобіля з правом викупу від 20 лютого 2020 року при укладенні правочину сторони діяли як фізична особа.

Згідно із частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно із частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємецьу порядку, визначеному законом.

Правовий статус фізичної особи-підприємця надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема право власності на нерухоме майно, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 має статус особи-підприємця.

Натомість за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про наявність у ОСОБА_2 права на зайняття підприємницькою діяльністю.

Наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця на час виникнення спірних правовідносин, не може свідчити про те, що останній виступає в такій якості в усіх правовідносинах, зокрема й щодо набуття права власності на нерухоме майно. Відповідно втрата ОСОБА_1 статусу підприємця не позбавляє його набутих раніше цивільних прав і обов`язків фізичної особи.

Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у поставі від 21 листопада 2018 року у справі № 265/2241/17 (провадження № 14-372цс18).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак