Номер провадження 2/754/1432/22
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - суддя Галась І.А.

При секретарі - Матушок І.В.

за відсутності сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: звільнити майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819, з під арешту накладеного за постановою Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року, реєстраційний номер обтяження: 1362950.

Вимоги позову обґрунтовані наступним.

07 березня 2001 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала із ОСОБА_2 , що мешкає в АДРЕСА_2 , та неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла за згодою матері, вказаної вище ОСОБА_2 , на підставі витягу з розпорядження Ватутінської районної держаної адміністрації м. Києва № 238 від 06.03.2001 року, що мешкають в АДРЕСА_2 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819. Відповідно зазначеного Договору купівлі продажу квартири, Продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за погоджену сторонами вартість передали у власність Покупцеві ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею - 39,0 кв.м, в тому числі жилою - 17,6 кв.м. Відповідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири відчужувана Продавцями квартира належала ОСОБА_2 - 1/3 частина та ОСОБА_3 - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою 19.08.1999 року за реєстровим № 2-1852, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.08.1999 року у реєстрову книгу № 108- 148 за реєстровим № 1029. Відповідно до п. 5 та п. 7 вказаного Договору купівлі продажу квартири Продавці вказали, що відчужувана ними квартира до моменту укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, не обміняна, не здана в оренду, під забороною (арештом) не перебуває, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Крім цього Продавці зобов`язались звільнити квартиру до 10.03.2001 року та виписатись з нею до 21.03.2001 року включно. В подальшому цей обов`язок Продавці сумлінно виконали і з того часу Позивач та Продавці більше у житті не пересікались. Після укладення вказаного Договору купівлі-продажу квартири, Позивач 03.04.2001 року зареєструвала своє право власності на придбану квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1029, після чого набула всіх прав одноособового власника квартири АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день у даній квартирі зареєстрований та проживає син Позивача разом зі своєю дружиною. Нещодавно Позивач при реалізації свої майнових прав дізналася, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значиться обтяження, а саме арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року у відношенні колишнього власника квартири ОСОБА_2 . Як виявилось з отриманого Позивачем витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана постанова у відношенні колишнього власника була винесена Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва 30.11.2001 року та зареєстрована в реєстрі заборон П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 07.04.2004 року (архівна дата 04.01.2002 року), тобто через тривалий час після укладення Договору купівлі-продажу квартири та зміни власника квартири. Таким чином, вказаний арешт є безпідставним (помилковим), оскільки Позивач не має ніякого відношення до цього арешту за постановою ВДВС та відповідно до відносин ВДВС та колишнього власника квартири. 03.09.2021 року Позивач звернулася до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про отримання відомостей на підставі яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на її майно та за безпідставністю такого накладення зняття цього арешту. На вказану заяву, Деснянський РВДВС у місті Києва в своєму листі за № 28155-Н від 06.09.2021 року надав відповідь про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих виконавчих проваджень де боржниками є ОСОБА_1 або ОСОБА_2 станом на 06.09.2021 року на виконанні у відділі не перебувають, оскільки виконавчі провадження знищуються після спливу трирічного терміну зберігання. Крім цього уДеснянському РВДВС у місті Києві, посилаюсь на свою вже надану листом відповідь, додатково усно пояснили, що нічого не знають про накладений арешт та підстави його накладення, оскільки якщо таке виконавче провадження і існувало раніше, то воно закрито за строками, а матеріали знищенні за термінами зберігання. Враховуючи це, Деснянський РВДВС міста Києва посилається на неможливість зняти накладений арешт. Таким чином, на сьогоднішній день на 1/2 частину квартири Позивача безпідставно та помилково накладено арешт, виконавчого провадження в рамках якого накладався арешт на частину квартири Позивача не існує, в зв`язку з чим Позивач не має можливості в досудовому порядку зняти цей арешт.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження в справі.

Позивач подав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі.

Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до розгляду не з`являлась, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 07 березня 2001 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала із ОСОБА_2 , що мешкає в АДРЕСА_2 , та неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла за згодою матері, вказаної вище ОСОБА_2 , на підставі витягу з розпорядження Ватутінської районної держаної адміністрації м. Києва № 238 від 06.03.2001 року, що мешкають в АДРЕСА_2 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819.

Відповідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири відчужувана Продавцями квартира належала ОСОБА_2 - 1/3 частина та ОСОБА_3 - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою 19.08.1999 року за реєстровим № 2-1852, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.08.1999 року у реєстрову книгу № 108- 148 за реєстровим № 1029.

Позивач 03.04.2001 року зареєструвала своє право власності на придбану квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1029, після чого набула всіх прав одноособового власника квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначено, що на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року у відношенні колишнього власника квартири ОСОБА_2 .

У відповідності до ст. ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК Україниправо на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Процедура стягнення відбувається в порядку передбаченому Закону України "Про виконавче провадження", який передбачає відкриття виконавчого провадження, та після продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, що також передбачено даним законом, закриття виконавчого провадження з зарахуванням отриманих від продажу предмета іпотеки грошей кредитору (стягувачу).

За змістом пунктів 1 і 4 частини 1статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), звернення стягнення на майно (майнові права) та заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем - є заходами примусового виконання рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до інформації Деснянського РВДВС у місті Києва, зазначеної у листі за № 28155-Н від 06.09.2021 року, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих виконавчих проваджень де боржниками є ОСОБА_1 або ОСОБА_2 станом на 06.09.2021 року на виконанні у відділі не перебувають, оскільки виконавчі провадження знищуються після спливу трирічного терміну зберігання.

Відповідно до частини 1статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3статті 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Керуючись ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (чинний на час спірних правовідносин), по завершенню виконавчого провадження державний виконавець згідно з постановою знімає арешт з майна боржника.

За змістом статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до нор мст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК Українипередбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або його частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, зняття заборон з нерухомого майна, надасть позивачу право володіти та користуватися своїм майном, а накладений арешт на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися ним, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту задовольнити.

Звільнити майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 819, з під арешту накладеного за постановою Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі м. Києва від 30.11.2001 року, реєстраційний номер обтяження: 1362950.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Галась