Справа № 454/1352/21 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/3697/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Огорілка Ю.В. представника ФГ «Юзепівка»;

Лащука О.Ю. представника Виконавчого комітету Сокальської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватної агрофірми «Селекціонер» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Приватна агрофірма «Селекціонер» звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства (ФГ) «Юзепівка», Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,3035га., кадастровий номер :06:000:0053, який було укладено 06.10.2017 року між ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 02.01.2011 року між позивачем та ОСОБА_1 строком на 15 років укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,3035га., який зареєстровано в Управлінні ДКЗ у Сокальському районі 07.11.2011 року за № 01293 і підставою для такої реєстрації слугував Державний акт на право власності на земельну ділянку ЛВ № 008172 від 10.12.2003 року. За умовами вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Сокальського району, строком на 15 років, тобто до листопада 2026 року (в подальшому «Договір оренди від 2011 року» та «спірна земельна ділянка»).

В той же час, із отриманого витягу з Державного земельного кадастру про вказану орендовану земельну ділянку за кадастровим номером :12:000:0053 позивачу стало відомо, що 01.11.2017 року відносно даної земельної ділянки державним реєстратором Виконавчого комітету Сокальської міської ради Лащук О.Ю. зареєстровано договір оренди від 06.10.2017 року, укладений між ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 строком на 20 років (в подальшому «Договір оренди від 2017 року»).

Вважає, що держаний реєстратор здійснив реєстрацію права оренди в порушення норм чинного законодавства - вже при існуючому договорі оренди на цю ж саму земельну ділянку, оскільки ним було проігноровано вимоги закону щодо здійснення запитів у відповідні органи чи зареєстровано право оренди на земельну ділянку. Вважає, що Договір оренди земельної ділянки від 2017 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений до закінчення строку дії попереднього Договору оренди від 2011 року.

Стверджувалося, що на момент укладення спірного Договору оренди від 2017 року земельна ділянка знаходилася в законному користуванні позивача (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 83-88).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що представником позивача в ході розгляду справи заявлялося клопотання про витребування у Відділу № 3 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, які велися у 2011 році, однак таке (на твердження апелянта) «судом першої інстанції не взято до уваги» (а.с. 99-107).

В судове засідання, призначене на 28 березня 2022 року, представник апелянта не з`явився, однак подав до суду клопотання «про відкладення розгляду справи … на післявоєнний період» (а.с. 174-175), у зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 18 липня 2022 року.

Будучи своєчасно (06.04.2022 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 18 липня 2022 року (а.с. 186), апелянт явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представників ФГ «Юзепівка» та Сокальського міськвиконкому, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Конституцією України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом (частина 3 статті 13). Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Зокрема, відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (зокрема і позивачем/апелянтом) те, що 06.10.2017 року між відповідачами по справі було укладено Договір оренди землі, згідно якого орендодавець ОСОБА_1 передав орендарю ФГ «Юзепівка» в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :12:000:0053 загальною площею 1,4279 га строком на 20 років (а.с. 30-31).

Як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про вищезгадану земельну ділянку від 19.10.2017 року, станом на вказану дату відомості про обмеження у використанні цієї земельної ділянки не зареєстровані (а.с. 31-36).

А як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про вищезгадану земельну ділянку від 07.11.2017 року, станом на вказану дату у Державному земельному кадастрі вже є наявною інформація про проведення 01.11.2017 року державної реєстрації вищезгаданого договору оренди земельної ділянки від 06.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Юзепівка» (а.с. 37-38).

В той же час, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 02.01.2011 року, яка (державна реєстрація) прямо передбачена статтею 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції цього Закону станом на 02.01.2011 року.

За вищенаведених обставин не можуть прийматися до уваги доводи позивача (апелянта) про те, що на час укладення між ОСОБА_1 та ФГ «Юзепівка» договору оренди земельної ділянки від 06.10.2017 року був дійсним інший договір оренди цієї земельної ділянки, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 ще у 2011 році, а відтак про неможливістю укладення 06.10.2017 року нового договору.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Селекціонер» залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 липня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.