провадження № 22-ц/824/3449/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 38 465 грн. 51 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовим наказом у справі № 753/15037/20 від 09 жовтня 2020 року, з 11 вересня 2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі половини всіх видів заробітку (доходів) відповідача (боржника), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття, стягнення аліментів з цієї дати відбувалось в розмірі ј частки від доходів відповідача на двох молодших доньок. 01 лютого 2021 року позивачкою було подано позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину ( ОСОБА_7 ), яка продовжує навчання на денній формі у вищому навчальному закладі. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/2230/21 від 30 березня 2021 року вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 , починаючи з 01 лютого 2021 року в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною 23-х років або до закінчення навчання. Відповідачем, з вересня 2020 року систематично порушувався графік сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості. Оскільки відповідач несвоєчасно здійснював сплату аліментів, у позивача виникло право стягнути з відповідача неустойку за періоди прострочення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів, відповідач працював фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування. Види діяльності відповідача відповідно КВЕД пов`язані з короткотерміновою орендою квартир, отже, клієнтами відповідача здебільшого були туристи та працівники у відрядженні. У зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби, короткотермінова оренда, одна з найбільш постраждалих сфер економічної діяльності. Не зважаючи на те, що прибуток відповідача значно скоротився, та в деякі місяці взагалі був відсутній, відповідач кожен місяць сплачував аліменти виходячи з наявного прибутку ФОП, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на кожну дитину. Відповідач зазначає, що надані ним до суду першої інстанції докази та наведені обставини підтверджують сумлінне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів, та те, що він вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по утриманню дітей, навіть виходячи за межі своїх фінансових можливостей. Разом з тим, надані докази підтверджують незадовільний матеріальний стан відповідача та відсутність вини у виникненні заборгованості. Крім того, наведений позивачкою розрахунок розміру неустойки є помилковим та не відповідає постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві.

В апеляційний скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами факту оплати професійної правничої допомоги пов`язаної з розглядом даної справи. Крім того, адвокат позивача не мав належних повноважень на представництво її інтересів. Також, з наданих стороною відповідача документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не можливо встановити обсяг робіт виконаних адвокатом. Внаслідок неподання актів виконаних робіт, а також детального опису виконаних робіт та витрат часу адвоката, встановити обсяг виконаних робіт неможливо.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду ОСОБА_3 зазначає, що відповідач не має жодних підстав посилатись на своє майнове становище в обґрунтування заперечень проти позову. Позивач зазначає, що відповідачем не доведено твердження про регулярне здійснення ним сплати аліментів та про сплату інших витрат на забезпечення дітей. Також, позивач зазначає, що позиція відповідача щодо невірного здійснення розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є хибною та спростовується матеріалами справи та правилами стягнення неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду ОСОБА_3 зазначає, що фактичні обставини справи підтверджені письмовими доказами, свідчать про належне виконання АО «Амбрела» своїх обов`язків, обумовлених договором з клієнтом та належно проведені розрахунки. Відшукані відповідачем дрібні описки не спростовують цих фактичних обставин. Таким чином, судові витрати, які стягнені судом в оскаржуваному додатковому рішенні пов`язані зі справою, їх розмір є співмірним зі складністю і обсягом наданої правничої допомоги, факт і обґрунтованість їх понесення доведені належними доказами і фактичними обставинами справи. І, отже, стягнення цих судових витрат також було законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що судовим наказом у справі №753/15037/20 від 09 жовтня 2020 року, з 11 вересня 2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі половини всіх видів заробітку (доходів) відповідача (боржника), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття (а.с.14).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/2230/21 від 30 березня 2021 року вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 , починаючи з 01 лютого 2021 року в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною 23-х років або до закінчення навчання (а.с.15-21).

26 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмаковою О.А. відкрито виконавче провадження № 63739874.

08 травня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачовою К.В. відкрито виконавче провадження № 65350267.

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 18 травня 2021 року № 65350267/2 вбачається, що станом на 01 травня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 9 491 грн. 97 коп. (а.с.22).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 31 травня 2021 року № 63739874/8 вбачається, що станом на 31 травня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів складала 49 386 грн. 13 коп. Боржником надано квитанцію про сплату аліментів на загальну суму 49544 грн. 50 коп. Таким чином заборгованості по аліментам станом на 31 травня 2021 року відсутня (а.с.24-25).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, яка не була спростована у судовому засіданні. Ухвалюючи додаткове рішення суд виходив зі складності справи та наявності доказів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції та з урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 607/13692/18 вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що позивачем надано невірний розрахунок заборгованості.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що його вина є недоведеною і докази вини відсутні.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у липні 2021 року. З наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 липня 2021 року, який доданий до позовної заяви (а.с.39-44), вбачається, що станом на 05 липня 2021 року, тобто, на момент звернення до суду, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 21 640 грн. 74 коп.

До відзиву на позовну заяву ОСОБА_8 додав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 09 грудня 2020 року, в якому зазначено, що заборгованість по сплаті аліментів становить 3 214 грн. 79 коп. (а.с.53). Однак, часткове погашення заборгованості відбулося відповідачем після того, як утворилася заборгованість з пені за несвоєчасну сплату аліментів.

За таких обставин, факт погашення боржником заборгованості по аліментах не тягне за собою анулювання нарахованої пені, за умови, що на момент її нарахування заборгованість існувала.

Отже, загальна сума неустойки за період з вересня 2020 року по червень 2021 року (у межах заявлених позовних вимог) у виконавчому проваджені № 63739874 з виконання судового наказу № 753/15037/20 становить 28 774 грн. 03 коп. у відповідності до наступного розрахунку:

МісяцьСума, що мала бути сплаченаСплачено фактичноДата фактичної сплатиЗагальний БоргСума на яку нараховується пеня (борг, що прострочений)Період нарахуванняКількість днів нарахуванняСума неустойки
09.21.09.
10.207900.42231829.10.208006.1-28.10.20 01-31.1028 31678.72 32.86
11.205860.66130905.11.2012558.088006.4201-04.11.204320.25
347713.11.209081.086697.4205-12.11.208535.79
3220.4213-30.11.2018579.67
12.207270.663592,530.12.2012759.249081.08 5489.5801-29.12.20 30-31.12.2029 2933.92 109.8
01.215844.330 18604.5712760.2401-31.01.21313959.67
02..509.02.2121549.0718604.57 15381.0701-08.02.21 09-28.02.218 201488.36 3076.21
03.215519.563592.505.03.2123476.1321549.07 17956.5701-04.03.21 05-31.03.214 27861.96 4848.27
04.212535.75449413.04.2121517.8823476.1301-12.04.21122817.13
18982.1313-30.04.21183416.78
05.212535.75300011.05.2121053.6321517.8801-10.05.21102151.78
21111.0027.05.21 18517.8811-26.05.21162962.86
-521.62 28774.03 грн.

Загальна сума неустойки за період з лютого 2021 року по травень 2021 року включно (у межах заявлених позовних вимог) у виконавчому проваджені № 65350267 з виконання виконавчого листа № 753/2230/21 становить 7262 грн. 98 коп. у відповідності до наступного розрахунку:

МісяцьСума, що мала бути сплаченаСплачено фактичноДата фактичної сплатиЗагальний БоргСума на яку нараховується пеня (борг, що прострочений)Період нарахуванняКількість днів нарахуванняСума неустойки
02.214626.1204626.120000
03.215033.030 9659.154626.1201-31.03.21311434.1
04.201901.81011560.969659.1501-30.04.21302897.74
05.20 2096 9464.969494.9601-31.05.21312934.14
7262.98

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог, в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, розрахунки позивача не перевірив, заперечення відповідача в цій частині проігнорував, не навівши при цьому своїх розрахунків, голослівно вказав про обґрунтованість вимог.

При цьому суд першої інстанції також залишив поза увагою, що позовні вимоги позивача по суті є правильними, однак ґрунтуються на невірних розрахунках, які не повністю враховують зміну розміру заборгованості платника аліментів через її часткову сплату, а, відтак, і зміну в зв`язку з цим строку нарахування пені з урахуванням заборгованості, що залишилась простроченою.

У зв`язку з зазначеним, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи в частині визначення розміру пені, що підлягає сплаті, з прийняттям постанови по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Заперечуючи проти стягнення зазначених витрат, відповідач вказує, що розмір витрат не є підтвердженим, з поданих документів неможливо встановити обсяг виконаної роботи, відсутній детальний опис наданих послуг. Крім того, відповідач вказує на невідповідність документів адвоката на право представляти інтереси позивача вимогам договору про правову допомогу.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу підтверджуються витягом з договору №Ф-Р/КС/01 про надання правничої допомоги від 29 серпня 2020 року, рахунком-фактурою №1/15 від 15 травня 2021 року, платіжним дорученням №@2PL6588901 від 17 травня 2021 року на суму 1 500 грн., платіжним дорученням №@2PL931817 від 07 червня 2021 року на суму 3 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав до стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що така допомога була надана позивачу, яка за неї сплатила. Обсяг та склад виконаної адвокатом роботи детально викладені в дорученні № 7-1 до договору про надання правової допомоги (а.с. 49). Посилання відповідача на неточності заповнення ордеру адвоката, зокрема дати, номеру, які не повністю відповідають даним зазначеним в договорі про надання правової допомоги, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки такі неточності є очевидними орфографічними помилками та не впливають на загальний зміст документів в яких вони допущені.

В той же час, стягуючи з відповідача витрати на правову допомогу в обсязі, що просив позивач, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов позивача підлягає задоволенню частково, а, відтак, і витрати на правову допомогу мають бути задоволені пропорційно задоволеним вимогам.

За таких обставин, апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, рішення суду в цій частині скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове стягнення зазначених витрат.

На користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (93 %), а саме у розмірі 4 185 грн.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 908 грн. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 362 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (93 %), а позивач звільнена від сплати судового збору, у дохід держави з відповідача стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави різницю між сумою, яку необхідно компенсувати відповідачу за подачу апеляційної скарги та сумою, яку відповідач має сплатити в дохід держави. Така різниця становить 749 грн. 10 коп., а саме 844 грн. 44 коп. (93% від сплаченого судового збору в суді першої інстанції) за виключенням 95 грн. 34 коп., тобто 7% суми, що була сплачена відповідачем в суді апеляційної інстанції (1362*7%).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скаргиОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 36 037 грн. (тридцять шість тисяч тридцять сім) гривень, 01 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 185 (чотири тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 749 грн. 10 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.