Ухвала

Іменем України

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 607/25150/19

провадження № 61-1000ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Валентина Олексійовича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін до реєстру акцептованих кредиторів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати дії ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») Кашути Д. Є. щодо відмови включення його вимог до реєстру кредиторів за договором банківського вкладу від 18 вересня 2014 року № 36-в-345976 на суму вкладу в розмірі 12 065 доларів США та всіх нарахованих відсотків за договором неправомірними; зобов`язати ліквідатора ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» включити його вимоги до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 18 вересня 2014 року між ним і ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено договір банківського вкладу № 36-в-345976, згідно з яким він розмістив на умовах депозитного вкладу на рахунку, відкритому в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», грошові кошти в сумі 12 065 доларів США, з процентною ставкою 12,5 % річних, на строк 180 днів. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було віднесено до категорії неплатоспроможних. 14 серпня 2019 року він звернувся до ліквідатора ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» із заявою про включення його до реєстру кредиторів на суму вкладу за договором та нарахованих процентів. Листом від 11 вересня 2019 року № 345 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Уповноважена особа Фонду) на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» йому було відмовлено в задоволенні його заяви у зв`язку з тим, що він пропустив строк, встановлений для подання такої заяви. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку було опубліковано відомості про відкриття ліквідаційної процедури в газеті «Голос України». Протягом 30-ти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори банку мали право заявити Уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку шляхом направлення письмової заяви. Він пропустив установлений 30-тиденний строк для подання відповідної заяви у зв`язку з тим, що не мав можливості ознайомитися з опублікованими відомостями про відкриття ліквідаційної процедури в газеті «Голос України» від 24 травня 2019 року № 96 (7102) через обмежений тираж цієї газети, передплатником якої він не був. Про початок ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» він дізнався лише 14 серпня 2019 року, після чого відразу звернувся з відповідною заявою до ліквідатора ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» включити вимоги ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за договором банківського вкладу від 18 вересня 2014 року № 36-в-345976 на суму неповернутого вкладу та нарахованих відсотків. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення з кредиторськими вимогами до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», з огляду на опублікування відомостей про відкриття ліквідаційної процедури в газеті «Голос України» тривав протягом 30-ти днів, тобто з 24 травня 2019 року по 23 червня 2019 року. Позивач звернувся з відповідною заявою 14 серпня 2019 року, тобто пропущений позивачем строк є незначним, і таке несвоєчасне звернення було пов`язане з об`єктивними обставинами, зокрема з тим, що він є особою поважного віку та не мав можливості ознайомитися з відомостями, опублікованими в газеті «Голос України», так як не був її передплатником.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року (повний текст якої складено 17 грудня 2021 року) апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», подану Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спір щодо законності визнання протиправною відмови Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язання внести зміни до цього реєстру виник саме між ОСОБА_1 і Фондом. Однак Фонд не був визначений відповідачем в цій справі та був помилково залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, рішення місцевого суду про часткове задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові у зв`язку з неправильним визначенням суб`єктного складу учасників справи, без дослідження питання законності відмови Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» щодо включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на загальну суму 12 065 доларів США.

15 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В. О. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 687, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В. О. отримав зазначену ухвалу 03 лютого 2022 року.

14 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В. О. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року, з наведеною в ній підставою касаційного оскарження судового рішення. Вимоги ухвали заявником виконано.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В. О. вказав, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Тому позивачем було правильно визначено суб`єктний склад учасників справи і зазначено ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» відповідачем у справі. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 вказано: оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, Уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин. Зазначене дає підстави стверджувати, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції. Апеляційний суд в цій справі не врахував наведеного і помилково застосував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц щодо наслідків пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судами встановлено, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 36-в-345976 (Вклад «Цікавий»), за умовами якого ОСОБА_1 вніс грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок вкладника № НОМЕР_1 в розмірі 12 065 доларів США, строком на 180 календарних днів - до 17 березня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 23 червня 2015 року було прийнято рішення № 121 про запровадження з 24 червня 2015 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».

На виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації за вкладами у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» за рахунок цільової позики Фонду ОСОБА_1 було виплачено відшкодування в розмірі 200 000 грн, а саме: 10 серпня 2015 року - в розмірі 9 171,46 грн; 05 жовтня 2015 року - в розмірі 191 828,54 грн.

На підставі статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку було опубліковано відомості про відкриття ліквідаційної процедури в газеті «Голос України» від 24 травня 2019 року № 96 (7102). Протягом 30-ти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори банку мали право заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію про свої вимоги до банку шляхом направлення письмової заяви. Строк пред`явлення вимог до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було встановлено з 24 травня по 23 червня 2019 року включно, однак позивач у вказаний термін не звернувся з відповідною заявою.

14 серпня 2019 року позивач подав заяву про включення його кредиторських вимог до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів Уповноваженій особі Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». У вказаній заяві позивач зазначив, що несвоєчасне подання ним цієї заяви обумовлено відсутністю доступу до електронних засобів зв`язку та непоінформованістю його про терміни її подання.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону.

Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації (частина перша статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у відповідній черговості.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц (провадження № 14-263цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17 (провадження № 14-450цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 727/1561/16-ц (провадження № 14-33цс19) викладено такі правові висновки щодо процесуального статусу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналіз норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить про те, що Уповноважена особа Фонду за рішенням останнього виконує повноваження органу управління банку, в якому введено тимчасову адміністрацію чи який перебуває у стадії ліквідації. Уповноважена особа Фонду здійснює і повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку, одним з яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів та формування реєстру вкладників.

Оскільки уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає або як представник Фонду, або як представник банку, то вона як самостійна особа не може бути стороною у справі.

З огляду на те, що Уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа в цивільному процесі за позовом до банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку і боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

З початком процедури ліквідації банку його зобов`язання перед вкладниками припинено, а вимога позивача стосується виплати, здійснення якої належить до компетенції Фонду.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 552/91/18 (провадження № 14-18цс19).

Врахувавши зміст та характер відносин між учасниками справи апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір щодо законності визнання протиправною відмови Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язання внести зміни до цього реєстру виник саме між ОСОБА_1 і Фондом. Однак Фонд не був визначений відповідачем в цій справі та був помилково залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зазначено: встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Встановивши, що ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача, оскільки банк в особі Уповноваженої особи Фонду не є належним відповідачем в розумінні вимог цивільного судочинства у вказаній категорії справ, апеляційний суд в цій справі правильно скасував рішення місцевого суду і ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з вищевикладеними правовими висновками Верховного Суду.

Посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 не заслуговує на увагу, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду. Той факт, що згідно з абзацом 2 частини третьої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, не свідчить про те, що уповноважені особи Фонду мають самостійну процесуальну дієздатність і можуть бути сторонами у справах. Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Валентина Олексійовича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 грудня 2021 рокув справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо внесення змін до реєстру акцептованих кредиторів,

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко