Номер справи 237/504/22
Номер провадження 2-о/237/63/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.22 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Великоновосілківська селищна громада Донецької області Волноваського району про встановлення фактів ,що має юридичне значення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з заявою про встановлення фактів ,що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 жовтня 2003 року зроблено запис за №293. місце державної реєстрації - виконком Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася у вигляді права на земельну частку (пай) у землі , яка перебувала у колективні й власності КСП «Перемога» розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) . Зазначене право належало спадкодавцеві на підставі сертифікату, зареєстрованого 22 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8303.

До дня смерті, ОСОБА_3 , був зареєстрований та проживав однією сім`єю разом із ОСОБА_4 . ОСОБА_3 хворів тому до дня його смерті вони проживали разом.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , одружились, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 14 серпня 1951 року зроблено відповідний запис за №4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Курахове померла ОСОБА_7 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 жовтня 2003 року зроблено запис за №293, місце державної реєстрації - виконком Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 рідна сестра ОСОБА_4 та баба заявника.

Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтверджується рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області ухваленим 20 серпня 2021 року по справі №237/2982/21 провадження № 2-о/237/232/21.

До дня смерті ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала в місті Курахове Мар`їнського району Донецької області.

Діти ОСОБА_7 , це ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У свідоцтві про народження НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 червня 1939 року зроблено відповідний актовий запис за №1040. В графі батько зазначено - ОСОБА_10 , в графі мати - ОСОБА_7 .

Зі свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 17 вересня 1940 року зроблено відповідний актовий запис за №1040. В графі батько зазначено ОСОБА_10 , в графі мати - ОСОБА_7 .

4 лютого 1961 року ОСОБА_8 та ОСОБА_11 одружились, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №18. Після реєстрації одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 померла, про що в книзі реєстрації смертей 9 січня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за №12.

Брат заявниці, ОСОБА_2 та заявниця, ОСОБА_14 - діти ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , та спадкоємці першої черги за законом після її смерті в порядку статті 1261 Цивільного кодексу України.

ОСОБА_14 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24 березня 1962 року, зроблено відповідний запис за №69.

З довідки № 425/07-95 від 08.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_14 19 січня 1980 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 , про що виконкомом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області складено відповідний актовий запис №08.

Шлюб між громадянином ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16 липня 1996 року зроблено запис за №176, та видане свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_4 .

13 липня 2000 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та заявниця зареєстрували шлюб, про що 31 липня 2000 року складено відповідний актовий запис за №50 та видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що в Книзі реєстрації актів громадянського стану про народження 22 січня 1967 року складено відповідний запис за №9 та видане свідоцтво про народження НОМЕР_6 . В графі батько зазначено ОСОБА_11 , в графі мати - ОСОБА_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Курахове померла рідна сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 17 січня 2017 року зроблено запис за №1, місце державної реєстрації - Андріївська сільська рада Великоновосілківського району Донецької області, видано свідоцтво про смерть НОМЕР_7 .

Зі свідоцтва про одруження НОМЕР_8 вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10 , 14 червня 1951 року одружився зі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за №4.

До дня смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 одна. Бабуся тривалий час хворіла та померла внаслідок раку підшлункової залози. Щоб піклуватися про бабусю заявниця та її чоловік вирішили проживати усі разом за адресою: АДРЕСА_2 . Вони вели господарство та мали спільний бюджет.

Після смерті спадщина у вигляді земельної ділянки, яку ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_9 . Неохоплений заповітом залишився житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі свідоцтва про смерть вбачається , що ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , про що 11 січня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено відповідний актовий запис №99.

Після спливу тривалого часу випадково, у сімейному альбомі, було знайдено документи, в тому числі сертифікат виданий на ім`я ОСОБА_3 . Заявниця проживала на момент смерті як з ОСОБА_3 так і з ОСОБА_4 . Отже фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання без реєстрації, разом зі спадкодавцями.

Заінтересована особа - рідний брат заявниці та син ОСОБА_13 , рідний онук ОСОБА_7 сестри ОСОБА_4 .

Також, факт проживання та ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Окрім того заявниця зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак, нотаріус вирішив надати роз`яснення, всупереч вимогам законодавства, а не Постанову про відмову. У роз`ясненні №1312/01-06 від 24.12.2020 нотаріус повідомив, що заявниця не закликана до спадкоємства, оскільки не відношусь до кола спадкоємців визначених статтями 529,530 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Після отримання роз`яснення заявниця повторно звернулася до нотаріуса, та отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якій було зазначено , іншу ніж у роз`ясненні причину, а саме внаслідок відсутності доказів родинного зв`язку між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Встановлення даних фактів необхідно заявнику для можливості звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину.

У судове засідання заявник та зацікавлена особа не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

На підставі статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно із статтею 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України).

Статтею 29 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок. квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УPCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Стаття 549 Цивільного кодексу УРСР встановлює строк на прийняття спадщини, згідно з якою дії на прийняття спадщини повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

У разі пропуску строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 Цивільного кодексу УРСР. вказаний строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Також, спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 Цивільного кодексу УРСР).

Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 Цивільного кодексу УРСР). право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст. 551 Цивільного кодексу УРСР).

Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини протягом встановленого строку (стаття 553 Цивільного кодексу УРСР).

Статтею 554 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 Цивільного кодексу УРСР) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 Цивільного кодексу УРСР).

Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно п.211 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5. діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим. які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те. що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те. що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦІ Ж України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи. - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту г-е пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України ).

Зокрема у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України ).

Згідно п. 5 ч. 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так. якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, всиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.?

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

З урахуванням викладеного, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки вимоги засновані на законі, є обґрунтованими та доведені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81,315, 319 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення підтверджуючий постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , разом з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті.

Встановити факт , що має юридичне значення підтверджуючий прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ,шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт, що має юридичне значення підтверджуючий успадкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , як єдиною спадкоємицею, права на земельну частку (пай) у землі , яка перебувала у колективній власності КСП «Перемога», його місцезнаходження: село Шевченко, Великоновосілківського району Донецької області розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату, зареєстрованого 22 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №8303 після смерті ОСОБА_3 . померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт що мас юридичне значення підтверджуючий прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Встановити факт, підтверджуючий, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1970 року до 9 лютого 1998 року.

Встановити факт, що має юридичне значення підтверджуючий постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , разом з ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 до дня смерті.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Ліпчанський