Справа № 460/1281/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/3181/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області в складі судді Кондратьєвої Н.А. від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.03.2016 року шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 - скасовано.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийнятинове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Вважає, рішення незаконним і необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи. Зокрема зазначає, що в матеріалах справи знаходяться документи, а саме довідка №254 від 13 квітня 2016 року з якої вбачається, що дідусеві позивача ОСОБА_5 було знято із земельної частки земельну ділянку, яка була у його користуванні на час розпаювання загальною площею 0,60 га. з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства. Жодних належних документів сільською радою не надано щодо порядку вилучення земельної ділянки. Більше того 0,25 га та 0,45 га становить 0,70 га. Також, в матеріалах цивільної справи знаходяться документи, а саме довідка №297 від 25 листопада 2016 року з якої вбачається, що 0,70 га перебуває у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, хоча документи не виготовлялися. Крім цього, в матеріалах цивільної справи знаходяться документи, а саме акт від 29 квітня 2002 року земельної-узгоджувальної комісії та план-схема розподілу присадибної земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Згідно даного розподілу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розділено 0,3647 га хоча в документах наявна площа в розмірі 0,70 га. Згідно даних документів не можливо встановити де саме знаходиться земельна ділянка площею 0,70 га ОСОБА_5 та які саме землі вилучалися чи надавалися дідусеві позивача ОСОБА_5 . Вказує, що клопотання про витребування документів з Мужиловицької сільської ради Яворівського району, так і не було виконане і сільська рада в судовому засіданні не дала жодного аргументованого рішення, або пояснення чи документів щодо спростування чи підтвердження інформації реального розміру земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5 . Крім цього, з відповіді Новояворівської міської ради вих. №2472/10 від 13 травня 2021 року на адвокатський запит від 29 квітня 2021 року №24 не вбачається, яка саме земельна ділянка вилучалася в покійного ОСОБА_5 , який є дідусем позивача ОСОБА_4 . При цьому вказує, що відповідь отримано без відповідних копій документів, які витребовувалися та без інформації, яку запитували.

В судове засідання окрім відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник перебуватиме в судовому засіданні у іншій справі в Яворівському районному суді Львівської області, колегія суддів вважала не обґрунтованим та відхилила, оскільки вказана підстава не є поважною та окрім цього представником не вказано причин неявки самого ОСОБА_4 в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника в заперечення скарги, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, п.9 ст.158, ст.ст. 259, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст.317,319, 355, ч.1 ст.356, ч.1 ст.358, ч.1 та ч.2 ст.367, ст.377 ЦК України, ч.1 ст.86, ч.1 ст.88, ст.ст.105,116, ч.4 ст.120, ч.2 ст.152, ст.158 ЗК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», Постанову Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.02.2008 року ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з земельної ділянки (паю) розміром 0,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області та грошових вкладів. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 18.03.2002 року, видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на ім`я ОСОБА_6 про її право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2006 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасовано і ухвалено нове, згідно із яким у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_4 визнано спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 , власником Ѕ житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами в с.Мужиловичі Яворівського району Львівської області. Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18031206 від 10.03.2008 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Яворівського району Львівської області від 12.12.2007 року на праві спільної часткової власності належить Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 . Із довідки № 369 від 09.07.2015 року, виданої виконкомом Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 на час розпаювання земель колективного господарства дійсно було знято із земельної частки (паю) земельну ділянку площею 0,60 га. Відповідно до довідки № 518 від 29.10.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно архівних даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» житловий будинок АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві спільної часткової власності за: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 по Ѕ частки. Згідно із заповітом від 10.05.2011 року, посвідченим секретарем Мужиловицької сільської радиЯворівського району Львівської області Карпою О.Є., ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 30381035 від 03.12.2014 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Рішенням № 6 від 22.01.2002 року виконавчого комітету Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області передано земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_6 в с.Мужиловичі Яворівського району Львівської області площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності. Відповідно до рішення Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області № 67 від 05.02.2002 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_6 жительці с.Мужиловичі» ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності. Як вбачається із акту земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 04.02.2002 року, оскільки суміжний землекористувач ОСОБА_5 відмовився від підпису на акті встановлення меж землекористування ОСОБА_7 комісія сільської ради встановила межі ОСОБА_6 в натурі площею 0,19 га. Актом земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 29.04.2002 року встановлено межі присадибних ділянок між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в присутності землекористувачів, що підтверджується підписами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 районним центром державного земельного кадастру розроблено схему розподілу земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 07.02.2002 року. Згідно із актом обстеження земельної ділянки, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 06.04.2007 року, затвердженим сільським головою Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області В. Карпою, при обстеженні земельної ділянки комісія виявила, що польові роботи на ній не проводилися, гній ОСОБА_1 не вивозився. Співвласникам рекомендовано оформити спільну власність та провести розподіл земельної ділянки. Згідно із довідками № 254 від 13.04.2016 року та № 297 від 25.11.2016 року, виданими виконкомом Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_5 дійсно було знято із земельної частки (пай) земельну ділянку, яка була в його користуванні на час розпаювання загальною площею 0,60 га, з них 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,45 га - для ведення особистого селянського господарства. Правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку відсутні. Віповідно до відповіді виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 13.05.2021 на запит представника позивача та копії з погосподарської книги Мужиловицької сільської ради за ОСОБА_5 , станом на 1996-2000 рахувалися земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,07 га; рілля-0,61 га, під багаторічними насадженнями 0,02 га, сінокоси-0,10 га. Станом на 2001-2005: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,07 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,72 га. В користуванні ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6215 га. Успадкована за ОСОБА_5 земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1473. В судовому засіданні встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 (раніше - будинок АДРЕСА_1 ). З моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено факту протиправних дій із сторони відповідача, позивачем не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не надано, зокрема, доказів, що підтверджують факт порушення його права на користування земельною ділянкою, власне відповідачем.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону.

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 і належить йому на праві приватної власності та зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у користуванні цією земельною ділянкою.

В обґрунтування позову покликався на те, що він народився і проживає в житловому будинку в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.02.2008 року він став власником земельної ділянки (паю), розміром 0,91 га, яка перебуває в колективній власності ПОП «Мужиловичі» Яворівського району Львівської області. Йому також на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, користуватися земельної ділянкою, на якій знаходиться вказаний житловий будинок він не може через постійні конфлікти з відповідачем ОСОБА_1 , який постійно намагається йому нашкодити, вивозить на його земельну ділянку гній, робить стежки тощо. Він неодноразово просив відповідача не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, однак, це до уваги не бралося, в свою адресу він чув лише образи. Він також неодноразово звертався з письмовими заявами до Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області, але й сільська рада не може жодним чином вплинути на відповідача.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно ч.1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

За ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. При продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно ст.105 ЗК України спори між громадянами, яким належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом.

За ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.02.2008 року ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з земельної ділянки (паю) розміром 0,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області та грошових вкладів.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 18.03.2002 року, видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на ім`я ОСОБА_6 про її право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2006 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2006 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасовано і ухвалено нове, згідно із яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_4 визнано спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 , власником Ѕ житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами в с.Мужиловичі Яворівського району Львівської області.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18031206 від 10.03.2008 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Яворівського району Львівської області від 12.12.2007 року на праві спільної часткової власності належить Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 369 від 09.07.2015 року, виданої виконкомом Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_5 на час розпаювання земель колективного господарства дійсно було знято із земельної частки (паю) земельну ділянку площею 0,60 га.

Відповідно до довідки № 518 від 29.10.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно архівних даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» житловий будинок АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві спільної часткової власності за: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 по Ѕ частки.

Згідно із заповітом від 10.05.2011 року, посвідченим секретарем Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області Карпою О.Є., ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 30381035 від 03.12.2014 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням № 6 від 22.01.2002 року виконавчого комітету Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області передано земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_6 в с.Мужиловичі Яворівського району Львівської області площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності.

Відповідно до рішення Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області № 67 від 05.02.2002 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_6 жительці с.Мужиловичі» ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності.

Як вбачається із акту земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 04.02.2002 року, оскільки суміжний землекористувач ОСОБА_5 відмовився від підпису на акті встановлення меж землекористування ОСОБА_7 комісія сільської ради встановила межі ОСОБА_6 в натурі площею 0,19 га.

Актом земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 29.04.2002 року встановлено межі присадибних ділянок між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в присутності землекористувачів, що підтверджується підписами ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 районним центром державного земельного кадастру розроблено схему розподілу земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 07.02.2002 року.

Згідно із актом обстеження земельної ділянки, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 06.04.2007 року, затвердженим сільським головою Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області В. Карпою, при обстеженні земельної ділянки комісія виявила, що польові роботи на ній не проводилися, гній ОСОБА_1 не вивозився. Співвласникам рекомендовано оформити спільну власність та провести розподіл земельної ділянки.

Згідно із довідками № 254 від 13.04.2016 року та № 297 від 25.11.2016 року, виданими виконкомом Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_5 дійсно було знято із земельної частки (пай) земельну ділянку, яка була в його користуванні на час розпаювання загальною площею 0,60 га, з них 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,45 га - для ведення особистого селянського господарства. Правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку відсутні.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 13.05.2021 на запит представника позивача та копії з погосподарської книги Мужиловицької сільської ради за ОСОБА_5 , станом на 1996-2000 рахувалися земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,07 га; рілля-0,61 га, під багаторічними насадженнями 0,02 га, сінокоси-0,10 га. Станом на 2001-2005: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,07 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,72 га. В користуванні ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6215 га. Успадкована за ОСОБА_5 земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1473.

Зважаючи на вказані докази судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 (раніше - будинок АДРЕСА_1 ) в рівних частках.

Судом першої інстанції, також, вірно встановлено, що з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.

Також, зважаючи на наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено факту протиправних дій із сторони відповідача, позивачем не подано, а судом не здобуто будь-яких доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема, позивачем не надано, доказів, що підтверджують факт порушення його права на користування земельною ділянкою; наявність у нього перешкод у користування земельною ділянкою; тощо.

Окрім цього, колегія суддів, також, вважає, що позивачем у жоден спосіб не доведено факту наявності у нього перешкод у користуванні земельною ділянкою; не зазначено про суть перешкод, стосовно яких подано позов; земельну ділянку чи її частину стосовно якої чиняться перешкоди.

Зважаючи на вказане слід вважати, що позивачем не подано будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості його позовних вимог; про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялось у судах обох інстанцій.

Крім цього, матеріали справи не місять доказів, що відповідачем порушені межі визначені між співвласниками згідно актів земельно-узгоджувальної комісії Мужиловицької сільської ради від 04.02.2002 року та від 29.04.2002 року.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра