Справа №705/2468/18
2/705/232/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Годік Л.С.,

при секретарі Остропольській О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Уманської міської ради - Семенко О.С.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на земельну ділянку.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Умань у віці 65 років померла її сестра, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Сестра проживала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою квартального комітету.

Після смерті сестри залишилося спадкове майно у вигляді 21/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 . Заповіту сестра не залишила, а тому єдиним спадкоємцем по закону після смерті сестри являється вона, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Ще одна 21/200 частин цього ж будинку належала на праві особистої власності ОСОБА_3 .

Факт належності частини зазначеного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло на підставі спільної сумісної власності, виданим Виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства м. Умані 01 грудня 1995 року.

Даний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 3036 кв.м, що підтверджується даними у технічному паспорті на будинок.

Рішенням Уманської міської ради V скликання 22 сесії від 11.07.2007 р. було вирішено передати у спільну сумісну власність земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 210 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в т.ч. 60 кв.м. спільне користування проходом (проїздом), та пл.. 507 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Державних актів на право власності на земельні ділянки ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не отримали, а тому згідно даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ці земельні ділянки по даний час рахуються як комунальна власність, що підтверджується листом Держгеокадастру та витягами з Державного земельного кадастру.

Вона, як спадкоємець, 23 січня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті сестри, а саме на 21/200 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд. А у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки їй нотаріусом було відмовлено по тій причині, що вона не надала нотаріусу правовстановлюючих документів на них, тому за вирішенням цього питання змушена звернутися до суду, оскільки іншим шляхом вирішити це питання не можливо.

Через відсутність державних актів на земельні ділянки у державному реєстрі земель відсутні відомості при них, не дивлячись на те, що їм привласнено кадастрові номери :05:002:0369 на земельну ділянку площею 210 кв.м з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та :05:002:0370 на земельну ділянку площею 507 кв.м. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується довідкою Держгеокадастру та витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Фактично вона прийняла спадщину після смерті сестри, ОСОБА_2 , якій у приватну власність були передані земельні ділянки, але яка не встигла їх належним чином оформити, тому право власності на них має належати їй, тому що у відповідності до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Тобто, якщо вона прийняла спадщину у вигляді частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, то вона повинна прийняти і оформити частину земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, а також для ведення особистого селянського господарства. А у відповідності до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Ці ділянки вона фактично прийняла у власність і користується ними з січня 2009року і по даний час.

Після смерті сестри у частині будинку залишився проживати інший співвласник, ОСОБА_3 , 1936 року народження, який за станом здоров`я, а також за віком потребував сторонньої допомоги. На його прохання 03.02.2009 року вона уклала з ним договір довічного утримання, згідно якого відчужував, тобто, ОСОБА_3 , передав, а вона отримала у власність 21/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. В цей же день на цю частину будинку була накладена заборона.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. 14.03.2017 року обтяження на нерухоме майно в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 припинено.

Після смерті ОСОБА_3 вона стала повноправним власником житла. У відповідності до ч. 3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання, право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику. Вище згадана земельна ділянка рішенням Уманської міської ради була передана у приватну власність ОСОБА_3 , але так як він не встиг її оформити належним чином, то після його смерті дана земельна ділянка повинна належати їй також на праві особистої приватної власності. Таким чином, після смерті обох співвласників нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 єдиним власником цього майна, а саме 21/100 частини будинку та земельної ділянки біля нього, на законних підставах стала вона. Але якщо вона право на частину будинку може підтвердити документально, то на земельну ділянку ні, не дивлячись на те, що вона на законних підставах перебуває у моїй власності, користуванні та володінні, і отримати документальне підтвердження цього права іншим шляхом, крім судового неможливо.

Просить суд: визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 210 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, в т. ч. 60 кв.м. спільне користування проходом (проїздом) за кадастровим номером :05:002:0369,та на Ѕ частину земельної ділянки площею 507 кв.м. для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :05:002:0370, на які мала право покійна ОСОБА_2 на підставі рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на іншу Ѕ частину земельної ділянки площею 210 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, в т. ч. 60 кв.м. спільне користування проходом (проїздом) за кадастровим номером :05:002:0369,та на Ѕ частину земельної ділянки площею 507 кв.м. для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :05:002:0370, які належали покійному ОСОБА_3 на підставі рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після переходу права власності на частину будинку АДРЕСА_1 за договором довічного утримання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.01.2019 року на адресу Уманського міськрайонного суду від відповідача Уманської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву Уманська міська рада позовні вимоги не визнає. Відзив обґрунтований тим, що свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01.12.1995 року житловий будинок за вище зазначеною адресою, було надано на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 загальною площею 25,5 кв.м.

На підставі свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 32 від 2009 р. 27.01.2013 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право спільної часткової власності на 21/200 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору довічного утримання серії та номеру 3-180 від 03.02.2009 року 14.03.2017 року зареєстровано за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 21/100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого стала власником 21/100 частини житлового будинку за вище зазначеною адресою.

Рішенням 22 сесії Уманської міської ради від 11 липня 2007 року «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування приватизації земельних ділянок» було прийнято передати у спільну сумісну власність земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 площею 210 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в т.ч. 60 кв. м. спільного користування проходом (проїздом) та площею 507 кв.м. для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . Проте попри наявності в поряду встановленого п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органу місцевого самоврядування щодо надання у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до ЗУ «Про Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень» не було зареєстровано, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровий номер :05:002:0370 та :05:002:0369 відповідно, перебувають у комунальній власності.

Державним нотаріусом Кравчук Т.І. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій відповідно до якої підставами відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що відповідно до п.п. 4.15 п.5.5 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є підставою реєстрації прав власності, на земельну ділянку площею 210 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в т. ч. 60 кв.м. спільне користування проходом (проїздом) та пл.. 507 кв. м., для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 є ненадання Державних актів на право власності на земельну ділянку виданих спадкодавцям. Керуючись ст. 1216, ст. 377 ЦК України, п. б) ч. 1 ст. 12, ст. 120, ст. 121 ЗК України та ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», надання земельних ділянок комунальної форми власності у приватну власність є виключно компетенцією сільських, селищних, міських рад. Таким чином, законодавством України передбачено,що передача земельної ділянки у приватну власність здійснюється не за рішенням суду, а на підставі рішення відповідної ради, як органу місцевого самоврядування. Крім того, питання набуття права власності на земельну ділянку визначено вище зазначеними нормативно-правовими актами, якими встановлено алгоритм та характер дій для вчинення яких є необхідними для набуття права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, що ОСОБА_1 не було виконано.

05.02.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивачем зазначено, що обставини, викладені відповідачем у відзиві не можуть бути взяті до уваги при вирішенні позову, оскільки суперечать обставинам справи. Незрозуміло, звідки взявся ще один власник на частину будинку АДРЕСА_1 , яка, згідно документів, належала їй. Така особа ОСОБА_5 їй невідома, і у будинку ніколи не проживала, а також не пред`являла до неї ніяких претензій з приводу права власності на нього. Але відповідач чомусь робить акцент саме на цьому власнику. Далі йде мова про те, що Рішенням сесії Уманської міської ради було прийнято передати у спільну сумісну власність земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , проте, це право не було за ними зареєстровано, що послужило підставою для нотаріуса у відмові у вчиненні нотаріальних дій.

По суті, ці обставини викладені вірно, а от подальший висновок з них ні. Дійсно, у відповідності до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а відповідно до правових положень листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про су4дову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, є набуття спадкоємцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Встановлений законом порядок прямо передбачений п. І розділу Х Перехідних положень ЗК України, яким встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Така технічна документація по підготовці державних актів на право спільної сумісної власності на землю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 площею 0,0657 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0210 га, в т. ч. сервітут: прохід (проїзд) по земельній ділянці для ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (співвласників будинку) пл.. 0,0060 га. Для ведення особистого селянського господарства пл.. 0,0507 га., в межах АДРЕСА_1 , була підготовлена підприємством «Геоплан» у червні 2006 року, на підставі якої 11.07.2007 року 22 сесія Уманської міської ради прийняла рішення про передачу даної земельної ділянки у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , стали власниками земельних ділянок, хоч і не зареєстрували їх належним чином через об`єктивні обставини хвороба а потім і смерть.

У 2017 р. вона звернулася з заявою до Уманської міської ради щодо надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),по АДРЕСА_1 , на що отримала відповідь,що цього на даний час зробити неможливо, бо відповідно до рішення Уманської міськради від 11.07.2007 р.№ 2.7-22/5 земельна ділянка за даною адресою передана у власність. Тобто, міськрада вже визнала за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки, тому позиція представника міськради про невизнання за ними цього права на даний час виглядає дивно.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Мельник О.Ф. підтримали вимоги позовної заяви.

Представник відповідача Уманської міської ради Семенко О.С. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спадкодавець в даному випадку належним чином не зареєстрував належним чином своє право власності на земельну ділянку, тому позивач, як спадкоємець не може і успадкувати вказані земельні ділянки.

Дослідивши матеріали справи , суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.01.2008 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 23.02.2017 року (а.с.6).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01.12.1995 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної, спільної сумісної власності належала 21/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину /3-109/ від 23.01.2009, на праві приватної спільної часткової власності належить 21/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.9).

03.02.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відчужував, ОСОБА_3 , передає, а набувач, ОСОБА_1 , отримує у власність 21/200 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд на умовах даного Договору (а.с.10-11).

Рішенням Уманської міської ради V скликання 22 сесії від 11.07.2007 р. (2.7-22/5) було вирішено передати у спільну сумісну власність земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 площею 210 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в т.ч. 60 кв.м. спільне користування проходом (проїздом), та площею 507кв.м. для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с.23).

Як вбачається з повідомленн Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 31-23-0.211-794/115-18 від 15.05.2018, згідно земельно-облікових документів Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані станом на 01.05.2018 року Державний акт на право приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не видавався (а.с. 24).

Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0370, площею 0,0507 кв.м та земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0369, площею 0,0210 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 перебувають у комунальній власності (а.с. 25-32).

Постановою державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори від 01.06.2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 210 кв.м., наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в т. ч. 60 кв. м., спільне користування проходом (проїздом), та площею 507 кв.м., для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 оскільки спадкодавець не отримала Державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.33).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17.

Судом встановлено, що спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, але розпочав процедуру приватизації земельної ділянки.

Позивачка, як спадкоємець, не зверталася до органів місцевого самоврядування щодо завершення процедури приватизації. В цьому випадку до складу спадщини входить право спадкоємця на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Позивачка з вимогами про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки до суду не зверталася.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування не відповідає вимогам законодавства України, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи наведене, керуючись ст.1216, 1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст. 125 ЗК України, ст.258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий Леся Сергіївна Годік