Справа № 274/5117/21 Провадження № 2/0274/373/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
до1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_2 , 4) ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_2 , 5) ОСОБА_6 , законним представником якої є ОСОБА_2 , 6) ОСОБА_7 ,
за участюВиконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області,
провизнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , такими, що втратили право користування житлом (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником житла, яке стосується предмета спору, на прохання свого сина - ОСОБА_8 , вона зареєструвала за адресою зазначеного житла місце проживання його співмешканки - ОСОБА_2 та дітей останньої: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У 2016 р. відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 закінчились, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 , щоб та з дітьми знялась з реєстрації, але та відмовилась. При цьому ОСОБА_2 з травня 2016 р. з дітьми у квартирі не проживають.

ОСОБА_2 особисто та як законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти задоволення позову спочатку заперечила повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 виселила її з дітьми з житла, яке стосується спору, у липні 2016 р., сказала "Вимітайся з квартири" і стала викидати їхні речі з балкону. Вона з дітьми зібрали речі і пішли. Її співмешканець, ОСОБА_8 , був присутнім та мовчки дивився. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - це діти ОСОБА_8 . У спірну квартиру вона заселилася у 2011 р., де жила з дітьми та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 з ними не проживала. Власного життя вона та діти не мають. Вважає, що діти ОСОБА_8 мають право жити у спірній квартирі.

У подальшому ОСОБА_2 погодилась на задоволення позову щодо вимог до неї та дітей, батьком яких не є ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 пояснила, що згодна, що б її визнали такою, що втратила право користування спірним житлом, та підтримала пояснення матері - ОСОБА_2 .

Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області надав висновок від 03.11.2021 р., у якому вказав про недоцільність визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 31 - 32).

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.03.1998 р. (а. с. 10) та випливає з інших матеріалів справи.

Частиною першою та другою статті 319, частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Адреса вказаного житла, належного ОСОБА_1 , є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 11, 23 - 28).

Також вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р. (а. с. 11).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та листами від 11.08.2021 р., свідоцтвами про народження від 07.09.2011 р., від 26.11.2015 р. та від 04.09.2013 р. (а. с. 11, 23 - 28, 54 - 56).

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження від 07.09.2011 р., від 26.11.2015 р. та від 04.09.2013 р. (а. с. 54 - 56).

У цих свідоцтвах про народження батьком дітей вказаний ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 , що вказує на те, що з юридичної точки зору ОСОБА_8 не є батьком цих дітей, як про це пояснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Зі змісту позовної зави, пояснень ОСОБА_2 випливає, що ОСОБА_3 також є дитинною ОСОБА_2 , а ОСОБА_7 - її дочкою (народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , а. с. 11, 25).

Зі змісту позовної заяви, витягу № 4024 від 19.07.2021 р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вбачається, що вони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з 2011 - 2012 рр. почали проживати за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 перебувала у сімейних відносинах з ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_1 , при цьому остання з ними у зазначеному житлі не проживала.

Оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживали разом з ОСОБА_1 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , то право користування цим житлом в них виникло не на підставі абзацу першого частини першої статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

З наведеного випливає, що право користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виникло в них на підставі усного договору, укладеного ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ою.

За таких обставин до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 405 Цивільного кодексу України, а мають застосовуватись інші норми Цивільного кодексу України та у певних випадках - норми Житлового кодексу Української РСР.

Також до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми статей 71 та 72 Житлового кодексу Української РСР, оскільки вони регулюють житлові правовідносини щодо користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як жиле приміщення у за адресою: АДРЕСА_1 , належить до приватного житлового фонду, оскільки належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (стаття 4 Житлового кодексу Української РСР).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, на підстави яких можна дійти до висновку, що договір між ОСОБА_2 з ОСОБА_1 щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , укладався на визначений строк, з них випливає, що його було укладено на невизначений строк.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_2 випливає, що вона згодна на те, разом с сином - ОСОБА_3 , та дочкою - ОСОБА_7 , батьком яких не є ОСОБА_8 , втратили право користування спірною квартирою.

З пояснень ОСОБА_7 також вбачається, що вона згодна, що б її визнали такою, що втратила право користування спірним житлом.

Це, з урахуванням встановлених вище обставин, розцінюється Судом як згода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на те, що усний договір між ними щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на даний розірвано за згодою сторін згідно з частиною першою. статті 651 Цивільного кодексу України: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, у зв`язку розірванням договору щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , в частині користування квартирою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , цей договір припинився, а відтак останні втратили право користування вказаною квартирою, а тому позов ОСОБА_1 в частини позовних вимог до них підлягає задоволенню.

Разом з тим, будь-які докази того, що усний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які фактично можуть бути дітьми сина ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , було змінено або розірвано у порядку, передбаченому главою 53 Цивільного кодексу України, матеріали справи не містять.

Непроживання ж ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з червня-липня 2016 р., яке хоча і підтверджується матеріалами справи, а саме - актом від 22.07.2016 р. та від 04.06.2021 р. (а. с. 13, 14), а також визнається ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , проте не вказує на зміну та/або розірвання договору між ОСОБА_2 з ОСОБА_1 щодо користування квартирою цими дітьми.

Крім того, ОСОБА_1 не довела, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причини.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_7 випливає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживають там з поважних причин, оскільки цьому перешкоджає ОСОБА_1 .

Більше того, як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах, не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

Зважаючи на наведене, Суд вважає, що підстави для визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Підсумовуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 454,00 грн. (по 227,00 грн. з кожної)

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні) задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 227,00 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 227,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут