Справа № 303/8350/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 липня 2021 року (у складі судді Куцкіра Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кольчинська територіальна громада, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витребування Ѕ частини спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у грудні 2020 р.

Після уточнення позовних вимог (т.1 а.с.229, т.2 а.с.19-20) просив:

-Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане ОСОБА_3 виконавчим комітетом Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району від 05.04.2011 р. на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 ;

-Витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Ѕ частин спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , і складається із житлового будинку, позначеного в плані літерою Г, загальною площею 41.80 кв. м, житловою площею - 19.30 кв. м, і належних до нього надвірних споруд і прибудов: літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Е - сарай, літ. Є - навіс, № 1 - ворота, № 2 - огорожа, № 5 - огорожа, розташованого в АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовані таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За життя мати заповіту не залишила. Позивач фактично прийняв спадщину, оскільки вступив у володіння і користування належним спадкодавцю житловим будинком, в якому був зареєстрований і проживав зі спадкодавцем на момент смерті. До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Указаний будинок відносився до типу господарств «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_6 (дід позивача), а членами двору - син ОСОБА_7 , донька ОСОБА_5 та її діти: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і чоловік ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. На момент його смерті в будинку були зареєстровані: мати позивача - ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 (брат матері).

ОСОБА_3 у спірному будинку зареєстрований не був і не проживав. Згідно з довідкою № 3006 від 01.12.2015 р., виданою виконкомом Верхньовизницької сільської ради, ОСОБА_3 був зареєстрований у спірному будинку лише з 23.04.1982 р.

Рішенням 9-ої сесії 21-го скликання від 27.02.1992 р. ОСОБА_3 за його заявою надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно з проектом планування та забудови села по АДРЕСА_1 як єдиному і останньому члену колгоспного двору.

У спірному дворогосподарстві, зокрема з моменту народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживала ОСОБА_5 - мати позивача, та сам позивач. Станом на 15.04.1991 р. ні до 27.02.1992 р. ОСОБА_3 у встановлений законом спосіб не набув одноосібного права на майно колгоспного двору. Право на це майно в першу чергу мала мати позивача - ОСОБА_5 , як останній член колгоспного двору.

На момент смерті матері разом із нею були зареєстровані позивач ( ОСОБА_1 ) і його покійний звідний брат ОСОБА_3 . Останній за вказаною адресою не проживав з 1988 р., оскільки проживав разом зі своєю дружиною в АДРЕСА_2 , участі у веденні господарства колгоспного двору не брав (більше трьох років), а тому за ним не збереглося право на частку в майні колгоспного двору.

Позивач вважає, що належне йому майно (частка у майні колгоспного двору) вибула з його володіння незаконно, так як він фактично прийняв спадщину після смерті матері в порядку ст. 1268 ЦК України, а тому його треба повернути від ОСОБА_2 як останнього набувача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.07.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції із підстав, передбачених ст. 376 ч.1 пп.1, 4 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у ОСОБА_5 , як члена колгоспного двору, права на частку в майні цього двору з причин перебудови будинку в 1989 р., оскільки останнє не є підставою для припинення існування колгоспного двору;

-суд безпідставно врахував факт передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.50 га для перебудови спірного будинку, оскільки розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування;

-належних і допустимих доказів про здійснення ОСОБА_3 перебудови спірного будинку (створення нового майна) саме після прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування відповідачем не надано, тобто вказаною особою було набуто право власності на майно, створене членами колишнього колгоспного двору, яке збереглося;

Письмового відзиву на скаргу не подано.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не визнала скарги та просить залишити рішення суду без змін із тих підстав, що доводи скарги не спростовують висновків суду. Окрім того, спірний будинок уже був предметом судового спору за позовом батька позивача - ОСОБА_10 .

Позивач і його представник - адвокат Софілканич Марина Іванівна, а також представник Кольчинської територіальної громади (третьої особи без самостійних вимог) у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується судовою повісткою про виклик і довідкою про доставку SMS (а.с.17, 25, 147, 148). Попередні два судові засідання відкладалися за заявою позивача (а.с.135, 144).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона позивача не надала суду жодних належних і допустимих доказів, унаслідок чого не довела в суді ті обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог.

При цьому, судом були встановлені наступні факти й обставини.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.01.2008 р. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.09.1980 р. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Як видно зі свідоцтв про народження серій НОМЕР_4 від 07.02.1979 р. та НОМЕР_5 від 22.11.2001 р. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_11 - 27.08.1939 р. (а.с.7, 8).

Згідно з довідкою № 277 від 05.07.2018 р. на день смерті ОСОБА_6 у дворогосподарстві за адресою: АДРЕСА_3 ), були зареєстровані син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.9).

Із Довідки № 278 від 05.07.2018 р. убачається, що на день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у дворогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , і син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який не проживав за цією адресою (а.с.10).

Згідно з довідкою № 555 від 22.11.2018 р., виданою виконкомом Верхньовизницької сільської ради за адресою: с. В. Визниця, № 165, теперішня адреса: АДРЕСА_4 , був головою дворогосподарства та забудовником ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а/з № 12 від 22.09.1980 р., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька ОСОБА_6 , зареєстрована за вказаною адресою (а.с.11).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2015 р. спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1958 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є його донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки, від якої відмовилася дружина спадкодавця - ОСОБА_13 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 119832082 від 05.04.2018 р. видно, що власником буд. АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 (а.с.13, 14), а згідно з витягом № 29552792 від 05.04.2011 р. домоволодіння за вказаною адресою належало на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до Висновку про вартість домоволодіння вартість житлового будинку АДРЕСА_4 складає 93 000 грн. (а.с.16).

Із копії даних по-господарського обліку дворогосподарства вбаячається, що головою сім`ї був ОСОБА_6 , а членами його сім`ї були: син ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_5 , а також син ОСОБА_3 (а.с.30).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2016 р., яке набрало законної сили та є чинним, у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання владних рішень незаконними та їх скасування, визнання свідоцтв про право власності недійсними, набуття права власності на майно за набувальною давністю було відмовлено. Також указаним рішенням установлено, що на земельній ділянці у 1989 р. був побудований новий житловий будинок, а старий був знесений. Так, відповідно до рішення Верхньовизницької сільської ради від 27.02.1992 р. «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво» ОСОБА_3 було надано в довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,50 га на перебудову житлового будинку згідно з проектом планування і забудови села по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням виконавчого комітету Верхньовизницької сільської ради від 30.09.2002 р. № 36 за ОСОБА_3 було оформлено право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , та було видано свідоцтво про право приватної власності на вказаний будинок. Також встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яку прийняла та оформила ОСОБА_2 . У судовому рішенні також зазначено, що як видно з ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_10 до Верхньовизницької сільської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання нечинними рішень суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_3 працював столяром в колгоспі «100-річчя Леніна» та був головою дворогосподарства, а відтак мав право на реєстрацію права власності на земельну ділянку та домогосподарство за собою (а.с.45-49).

Із приводу застосування позовної давності звернення до суду за захистом свого права суд визнав, що позивачем ОСОБА_1 такий пропущений не був, оскільки у травні місяці 2018 р. відповідач ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, а з цим позовом позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 30.12.2020 р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до статусу ОСОБА_5 як останнього члена колгоспного двору та пов`язаного з цим права на його майно, а також до питання перебудови спірного дворогосподарства, колегія суддів відхиляє у зв`язку з наступним.

Неоспореними обставинами є належність дворогосподарства АДРЕСА_4 станом на 15.04.1991 р. до колгоспного двору, головою якого до моменту смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) був ОСОБА_6 .

Згідно з положеннями ст.ст. 120, 123 ч.2 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був уведений у дію Закон України «Про власність».

До правовідносин, які виникли до прийняття цього Закону, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 (п.6) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що саме його мати ( ОСОБА_5 ), а не ОСОБА_3 , станом на момент припинення колгоспного двору (15.04.1991 р.) була останнім членом колгоспного двору АДРЕСА_1 та мала частку в майні такого.

Однак, у матеріалах справи відсутні які-небудь докази того, що станом на 15.04.1991 р. ОСОБА_5 була прописана і проживала у цьому колгоспному дворі та не втратила права на частку в його майні.

Натомість, постановою Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2011 р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.20124 р., установлено зокрема, що ОСОБА_3 працював столяром в колгоспі «100-річчя Леніна» та був головою спірного дворогосподарства, через що мав право на реєстрацію права власності на земельну ділянку та домогосподарство за собою.

Указаним судовим рішенням встановлено правомірність оформлення права власності та реєстрацію домоволодіння у АДРЕСА_1 , за батьком відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , і надання йому у власність земельної ділянки за цією адресою.

Також згаданим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.01.2016 р. у справі № 303/6423/15-ц, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2018 р. (указані судові рішення є чинними), установлено, що на земельній ділянці дворогосподарства АДРЕСА_1 у 1989 р. був побудований новий житловий будинок, а старий - знесений. Окрім того, предметом спору в указаній справі було свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане ОСОБА_3 виконавчим комітетом Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району від 05.04.2011 р. на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , яке знову є предметом спору у справі, що переглядається.

За приписами ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведених справах брала участь одна і та ж особа - відповідач ОСОБА_2 .

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 18.04.2022 р.

Судді: