Єдиний унікальний номер: 448/217/22
Провадження № 2/448/246/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

03.05.2022 м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Юрія БІЛОУСА,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Судововишнянська міська рада,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, третя особа Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на спадкове майно,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 не з`явилася,

представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Голубінка Л.В. (ордер серії ЛВ №182434)- не з явилася (заява),

позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явилися (заяви),

представник відповідача Судововишнянської міської ради не з`явився (заява),

третя особа приватний нотаріус Яксманицький Р.С. не з`явився (заява),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (позивачі у справі). Стверджують, що на час припинення колгоспного двору зазначені особи вважались його членами, частки яких становили в розмірі по 1/5 кожному. Вказані обставини підтверджуються довідкою Судововишнянської міської ради №3-02 від 12.01.2022 року.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Зазначають, що за життя ОСОБА_4 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, в результаті чого, з урахуванням своєї обов`язкової частки у майні колгоспного двору, став власником 2/5 часток у житловому будинку.

Наголошують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, після смерті ОСОБА_4 , крім ОСОБА_5 , не було.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на 2/5 частки нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Вказують, що за життя ОСОБА_5 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його донька ОСОБА_8 відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, в результаті чого, з урахуванням своєї обов`язкової частки у майні колгоспного двору, стала власником 3/5 часток у житловому будинку.

Наголошують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, після смерті ОСОБА_5 , крім ОСОБА_8 не має, так як дружина померлого ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 в користь позивачки ОСОБА_8 , що підтверджується її письмовою заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи.

З огляду на наведене, беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем 3/5 часток у житловому будинку за законом після смерті ОСОБА_5 , спадщину прийняла, а позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , претендують по 1/5 частці кожен у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 як члени колишнього колгоспного двору, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в таких ідеальних частках: 3/5 позивачці ОСОБА_1 ; по 1/5 кожному позивачам ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ..

ІІ. Позиція учасників справи:

В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься повноваження представника, згідно яких її інтереси представляє адвокат Голубінка Л.В. (ордер серії ЛВ №182434)

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Голубінка Л.В. в підготовче засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її та позивачки ОСОБА_1 відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задоволити.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися, проте подали заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задоволити

Представник відповідача Судововишнянської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 21.02.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи:

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (голова домогосподарства), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (невістка), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (онука), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука), що підтверджується довідкою Судововишнянської міської ради №3-02 від 12.01.2022 року.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 відкрилась спадщина внаслідок смерті голови домогосподарства ОСОБА_4 (актовий запис про смерть №18 від 12.06.1993 року).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася, спадкова справа згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру - не заводилася. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 був її син ОСОБА_5 , який у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщину після смерті матері прийняв, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Судововишнянської міської ради Львівської області №16 від 14.01.2022 року. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, крім її сина ОСОБА_5 , не було.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , її 1/5 частка у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшла за загальними правилами спадкування до сина ОСОБА_5 , в результаті чого такий, з урахуванням своєї 1/5 частки у майні колгоспного двору, став власником 2/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з огляду на наступний розрахунок :

1/5 (частка ОСОБА_4 ) + 1/5 (обов`язкова частка ОСОБА_5 ) = 2/5 (загальна частка ОСОБА_5 в майні колгоспного двору).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 відкрилась спадщина внаслідок смерті сина голови домогосподарства - ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 11.11.2020 року).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №177/2021, заведеної у приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_1 (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, спадщину після смерті батька прийняла, так як на час смерті проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Судововишнянської міської ради Львівської області №112 від 27.04.2021 року. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачки ОСОБА_1 не має, оскільки дружина померлого ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини в користь позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується її особистою заявою №1211 від 25.08.2021 року, що міститься в матеріалах спадкової справи №177/2021.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 , його 2/5 частки у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), перейшли за загальними правилами спадкування до доньки ОСОБА_1 , в результаті чого така, з урахуванням своєї 1/5 частки у майні колгоспного двору, стала власником 3/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з огляду на наступний розрахунок:

2/5 (частка ОСОБА_5 ) + 1/5 (обов`язкова частка ОСОБА_1 ) = 3/5 (загальна частка ОСОБА_1 в майні колгоспного двору).

Крім цього, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 станом на час припинення колгоспного двору вважались працездатними членами двору, своєю працею та коштами приймали участь у веденні спільного домашнього господарства.

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; довідками, виданими Судововишнянською міською радою №3-02 від 12.01.2022 року, №114 від 27.04.2021 року та №16 від 14.01.2022року; копіями свідоцтва про народження та шлюб позивачки ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про одруження позивачки ОСОБА_3 ; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; листом приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., Вих.№1313/02-14 від 28.09.2021року; копією довідки Самбірського МБТІ №1261 від 09.06.2021 року; копією спадкової справи №177/2021, заведеної у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_5 ; копіями паспортів та ідентифікаційних кодів позивачів; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

- у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

- статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

- відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

- відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновок суду:

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 3/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як членами колгоспного двору, права власності по 1/5 частці спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

VII. Судові витрати:

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, третя особа Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05.05.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: с.Макунів, Яворівського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: с.Макунів, Яворівського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області; місце знаходження: м.Судова Вишня, пл. І.Франка, 14, Яворівського району Львівської області; ;

Третя особа: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення суду набрало законної сили «______»________________20___ року

Суддя Юрій БІЛОУС