Справа № 438/257/13-ц
Провадження № 4-с/438/2/2022
УХВАЛА

27 липня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судових засідань Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі Львівської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олеся Володимирівна, ОСОБА_2 на постанову про накладення штрафу від 11.09.2019 у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017,

встановив:

28.01.2022 року до Бориславського міського суду з Верховного Суду надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 (від 19.11.2019), заінтересовані особи: державний виконавець Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олеся Володимирівна, ОСОБА_2 на постанову про накладення штрафу від 11.09.2019 у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017.

Заявник, зокрема, просить поновити строк на оскарження постанови про накладення штрафу від 11.09.2019 у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017; визнати незаконною та протиправною дію державного виконавця Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олесі Володимирівни у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017, яка полягає у накладенні на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 60285,85 гривень за несплату заборгованості з аліментів протягом 6 років у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017; визнати незаконною та скасувати постанову від 11.09.2019 державного виконавця Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олесі Володимирівни про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 60285,85 гривень за несплату заборгованості з аліментів протягом 6 років у виконавчому провадженні №53862128 від 28.04.2017.

У обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_1 вказує на те, що на виконанні Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області перебуває виконавчий лист, виданий 18.04.2013 Бориславським міським судом Львівської області у справі №2/438/230/2013, про стягнення з нього у користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_4 да доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2013. 06.11.2019 при ознайомленні його представником адвокатом Шийкою І.І. з матеріалами виконавчого провадження, заявнику стало відомо, що 11.09.2019 державний виконавець Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць О.В. винесла постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 60285,85 грн у порядку ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає вказану постанову незаконною. Виникнення заборгованості з аліментів за 6 років спричинили дії стягувача, так як більше ніж 4 роки вона не подавала виконавчий лист до виконання. У березні 2019 року заявник сплатив аліменти у розмірі 1500 грн, що не відображено у розрахунку заборгованості державного виконавця. З моменту набрання чинності ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавця виникло право на накладення штрафу на боржника у розмірі 50% суми боргу, яка утворилася після набрання чинності даних змін. Зважаючи на те, що заборгованість у нього зі сплати аліментів утворилась починаючи з березня 2013 року, тобто до набрання чинності зазначеною нормою, а також через не своєчасне подання стягувачем виконавчого листа до виконання, відтак у державного виконавця відсутні підстави застосування до нього приписів даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови. Крім цього, оскільки рекомендоване відправлення, яким направлялася оскаржувана постанова, помилково вручена не заявнику, а іншій особі, що підтверджується відповідним листом відділення пошти, про порушення свого права заявник дізнався 06.11.2019, тому має право на поновлення пропущеного строку на оскарження постанови.

Ухвалою від 01 лютого 2022 року вказану скаргу суддею прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 09 лютого 2022 року.

Розгляд справи відкладався у зв`язку з клопотаннями представника заявника.

У судове засідання 27 липня 2022 року заявник не прибув, його представник - адвокат Шийка І.І. направив до суду клопотання про розгляд скарги без участі представника заявника, скаргу підтримує.

Заінтересовані особи: державний виконавець Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олеся Володимирівна, ОСОБА_2 у судове засідання не прибули, були належно повідомлені про час та місце розгляду скарги.

Враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі стягувача, боржника, державного виконавця.

Оглянувши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №438/257/13-ц, провадження № 2/438/230//2013р, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року Бориславським міським судом Львівської області виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на виконанні у Бориславському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області, виконавче провадження № 53862128.

Постановою державного виконавця Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць О.В. від 11 вересня 2019 року на ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача ОСОБА_3 у розмірі 60 285,85 грн за несплату заборгованості з аліментів понад 6 років у виконавчому провадженні № 53862128.

Зі змісту постанови вбачається, що державний виконавець встановив, що боржник ухиляється від сплати аліментів понад 6 років.

Посилаючись на незаконність такої постанови, заявник просив її скасувати, а дії державного виконавця з приводу її постановлення визнати незаконними та протиправними.

Згідно з абз.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.08.2019 станом на 01.08.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 120571,70 грн.

При цьому, вбачається, що в боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон №2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст.11 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» викладена в такій редакції «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім того, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Відтак, з урахуванням вказаних змін, з 28.08.2018 Законом України «Про виконавче провадження» встановлено строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, і цей строк обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відтак, з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів, а саме: станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття відповідного рішення) боржник має заборгованість зі сплати аліментів та розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

При цьому для застосування державним виконавцем заходів, визначених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначальним чинником є сам факт наявності заборгованості у встановленому розмірі на момент прийняття рішення про накладення штрафу, а не період, за який вона виникла.

Такі висновки узгоджуються із загальним принципом права відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже оскільки виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів мало місце під час дії Закону України «Про виконавче провадження», із змінами внесеними Законом № 2475-VIII, то у межах такого виконавчого провадження державний виконавець мав право накласти на боржника штраф, який передбачений частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, твердження заявника ОСОБА_1 про відсутність у державного виконавця Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць О.В. повноважень на винесення оскаржуваної постанови, не можуть бути підставою для висновку щодо неправомірності чи необґрунтованості вказаної постанови.

Щодо твердження заявника ОСОБА_1 про те, що 27.03.2019 він сплатив аліменти у розмірі 1500 грн, що не відображено у розрахунку заборгованості, що здійснив державний виконавець, суд зазначає, що ОСОБА_1 у судовому порядку не оспорив вказаний розрахунок. Відтак, суд бере до уваги долучену до скарги копію розрахунку, згідно з якою загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 становить 120571,70 грн, та саме з цієї суми державний виконавець нарахував на користь стягувача 50 % штрафу, тобто в сумі 60285,85 грн.

Крім цього, суд звертає увагу, що під час ухвалення рішення суду від 05 квітня 2013 року, яким з ОСОБА_1 стягнено аліменти, ОСОБА_1 був у судовому засіданні та визнав позовні вимоги. Отже, боржнику було відомо про наявність вказаного рішення, яке ним не оскаржувалося, та згідно з яким він був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, починаючи з 05 березня 2013 року. Боржник ОСОБА_1 мав право подати державному виконавцю докази про добровільну сплату ним аліментів за період з 05 березня 2013 року до моменту подання стягувачем виконавчого листа до примусового виконання у квітні 2017 року. Однак, такі докази ним не подано, що вбачається також з копії розрахунку заборгованості по аліментах. Відтак, посилання заявника на те, що борг зі сплати аліментів виник через неподання виконавчого листа до примусового виконання, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для висновку про неправомірність чи необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, відповідно до статей 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наявних матеріалів, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження», відтак, скарга боржника ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 260, 261, 450, 451 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні скаргиОСОБА_1 на постановудержавного виконавця Бориславського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівської області Заяць Олесі Володимирівни про накладення штрафу від 11 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №53862128 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш