Справа № 343/376/19
Провадження № 2/761/294/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Мальцева Д.О.,

секретаря судового засідання - Постемська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в розпорядженні приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в розпорядженні приватною власністю, згідно з яким просив суд: Захистити порушене цивільне право позивача, як власника, на вільне розпорядження приватною власністю позивача - шляхом ухвалення судового рішення про вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (з обтяження за реєстраційним номером 11129847) відомостей про Предмет обтяження: номер об`єкта: LVVDB11B2BD031382; та відомостей про Об`єкт обтяження: автомобіль легковий, марки - Chery Tiggo, модель - Tiggo, колір - синій, рік випуску - 2010, номер об`єкта: LVVDB11B2BD031382; номер державної реєстрації: НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за зверненням ПАТ «Альфа-Банк» 01.08.2018 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено інформацію про зміну відомостей про обтяження: автомобіль легковий, марки - Chery Tiggo, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 .

Вищезазначений обтяжений автомобіль, належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності з 26.03.2015 року відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Станом на дату подання позову обтяження щодо об`єкту рухомого майна, а саме: автомобіль легковий, марки - Chery Tiggo, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 не знято, у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

28.02.2019 року ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області справу передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

У березні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2019 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

29.03.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

16.05.2019 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення.

29.05.2019 року на адресу від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень.

25.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату місце та час судового розгляду була повідомлена належним чином, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за зверненням ПАТ «Альфа-Банк» 01.08.2018 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено інформацію про зміну відомостей про обтяження: автомобіль легковий, марки - Chery Tiggo, модель - Tiggo, колір - синій, рік випуску - 2010, номер об`єкта: LVVDB11B2BD031382; номер державної реєстрації: НОМЕР_1 ; внесену обтяжувачем - ПАТ «Альфа-Банк», на підставі договору застави 7 від 19.04.2011 ПАТ «Альфа-Банк», боржником зазначений: ОСОБА_2 .

Вищезазначений обтяжений автомобіль, належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності з 26.03.2015 року відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що будь-якого відношення до банку - обтяжувача чи вказаного договору застави 7 від 19.04.2011), як і до первинного обтяжувача ПАТ «Банк Професійного фінансування» і зазначеного ним договору - не має.

Однак з вини відповідача позивач не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, зокрема відчужити автомобіль, оскільки згідно Витягу в обтяження внесені «Відомості про обтяження: за погодженням з обтяжувачем».

Дослідивши відзив, судом встановлено, що 18.04.2011 року між ПАТ «Банк професійного фінансування» (надалі -Кредитодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 7, згідно умов якого, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином виконувати і повернути Кредитодавцю кредит у загальній сумі 88 816,00 грн., яка складається із всіх сум кредитних коштів, зазначених у п. 1.2 цього договору, та підлягає кінцевому поверненню в термін до 19.04.2016 р.

07 квітня 2011 року між ПАТ «Банк професійного фінансування» (Заставодержатель) та ОСОБА_3 , що діє від імені ОСОБА_2 «(Заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу № 7.2 з метою забезпечення виконання зобов`язань Заставодавця перед Заставодержателем, шляхом передання в заставу транспортний засіб, придбаний Заставодавцем на підставі Договору купівлі-продажу №514408-Y00195 від 09.04.2011р. укладеного Заставодавцем з ПАТ «Одеса- Авто» CHERY TIGGO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 .

П. 1.3. Договору застави передбачено, що застава забезпечує виконання Заставодавцем наступних зобов`язань Заставодавця (як Позичальника), що випливають з Кредитного договору № 7 від 18.04.2011 р.

Договір застави належним чином посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Дедіщевою Г.В.

У відповідності до укладеного договору застави, в Єдиний державний реєстр обтяження рухомого майна (що підтверджується витягом №31254448 від 29.04.2011р.) було внесено запис про приватне обтяження рухомого майна на підставі договору застави транспортного засобу №7.2 від 27.04.2011р. автомобіль CHERY TIGGO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_5 .

П. 2.1.7 Договору застави передбачено, що Заставодавець зобов`язаний без письмової згоди Заставодержателя не здійснювати дій, пов`язаних із зміною права власності на предмет застави, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, в тому числі: передача в оренду, спільну діяльність тощо.

06 серпня 2012 року між відповідачем та ПАТ «Банк професійного фінансування» укладений договір купівлі-продажу кредитних портфелів. Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №7 від 18.04.2011 року, що було укладено між ПАТ «Банк професійного фінансування» та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-банк». Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

12 січня 2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області у справі № 511/3655/14-ц а позовною заявою АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено - стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 41 246 (сорок одна тисяча двісті сорок шість) гривен 85 копійок, за кредитним договором № 7 від 18.04.2011 року.

Вищезазначене рішення в подальшому не оскаржувалось і 27.01.2015 р. набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином факти укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, неналежного виконання зобов`язання Позичальником та наявності заборгованості за кредитом не підлягають доказуванню і є доведеними з урахуванням вказаного рішення суду. Тобто, зняття обтяження з автомобіля, який є предметом застави кредитного договору, який належним чином не виконувався, є абсурдним і неможливим враховуючи вищезазначене та наступне.

Ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник - ОСОБА_2 скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", проведено реєстрацію обтяження заставного майна, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №31254448 від 29.04.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За ст.16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Ст. 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Із аналізу, наведених норм матеріального права випливає, що застава, як правовий

інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, вона встановлена для гарантування майнових інтересів кредитора - заставодержателя і сама по собі є не зобов`язанням, а способом забезпечення вже існуючого зобов`язання.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. ст.. 19,20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом ( ч.2 ст.17 ЗУ «Про заставу»). Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу(ст. 27 ЗУ «Про заставу»).

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 321ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

Приписами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про усунення перешкод в розпорядженні приватною власністю, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід відмовити в стягненні судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.4,п.2 ч.2 ст.19, ст.41 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 264, 265, 268,ЦПК України, ст.ст.3,15,16,316,317,319,321,386,391,593,598,599 ЦК України, ст.ст.4,2,175 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в розпорядженні приватною власністю,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: