Провадження № 4-с/359/26/2022
Справа № 1005/4753/2012
У Х В А Л А

Іменем України

6 травня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Семенюти О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) Гой Я.П. в межах виконавчого провадження №35915962

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленої скарги.

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати поважними причини пропуску ним строку для подачі скарги на дії старшого державного виконавця в межах виконавчого провадження № 35915962, поновити йому строк для подачі такої скарги та скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Гой Я.П. про арешт майна боржника від 15.01.2013 року у межах виконавчого провадження. Зазначив, що 25 червня 2012 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду було задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з нього заборгованості, і на виконання рішення був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 35915962. В подальшому цей виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». 12 лютого 2022 року скаржнику з інформаційної довідки стало відомо про наявність арешту на його майно, що порушує його права як власника. Відкритого виконавчого провадження на тепер не існує, а тому немає підстав для подальшого арешту на майно скаржника.

2. Процесуальні дії по справі. Ставлення сторін до скарги.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 23 лютого 2022 року (а.с.19) було призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 квітня 2022 року (а.с.26-27) було залучено стягувача ПАТ «КБ «Надра» (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) до участі у справі.

Представник скаржника Танащук М.В. направив на адресу суду клопотання, в якому скаргу підтримав, просив розглянути за відсутності ОСОБА_1 та представника.

Стягувач та Бориспільський МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлені належним чином, заяв та клопотань не направляли.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25 червня 2012 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 1005/4753/2012 було задоволено позовну заяву ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №426/П/27/2007-980 від 10.10.2007 в сумі 18102,89 грн та судовий збір 214,60 грн. (а.с.25).

На виконання вказаного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області було видано виконавчий лист № 2/1005/1473 від 25.10.2012 року (а.с.10), який було пред`явлено до виконання до Бориспільського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ).

Зі зворотної сторони наданої суду копії виконавчого листа вбачається, що 30 листопада 2015 року його було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови).

Відповідно до інформаційної довідки від 12.02.2022 (а.с.11) з Державного реєстру речових прав в межах виконавчого провадження № 35915962 постановою старшого державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Гой Я.П. було накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Відомості про сплату скаржником (боржником) ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 18102,89 грн та виконавчого збору у розмірі 214,60 грн, стягнутих за рішенням суду відсутні.

4. Норми права, якими керувався суд при розгляді скарги.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення постанови) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що "державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18) зазначено, що "у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження". Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що "частинами першою та другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відмовляючи у скарзі ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені вище норми права, дійшов до обґрунтованих висновків про те, що державний виконавець відмовляючи у знятті арешту з майна боржника діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження не є закінченим, а рішення суду є невиконаним, що заявником не оспорюється. Крім того, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим". При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що "згідно зі статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу".

5. Мотиви, якими керувався суд при розгляді скарги.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 дізнався про наявність арешту на майно лише 12 лютого 2022 року, суд визнає поважними причини пропуску строку для подачі скарги та вважає за можливе поновити йому строк на звернення зі скаргою на дії старшого державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Гой Я.П. в межах виконавчого провадження №35915962.

Судом встановлено, що виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент винесення постанови). У разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України №606-ХІV від 21 квітня 1999 року. З огляду на наведене вище, слід дійти висновку про те, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу та з цих підстав, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є саме ОСОБА_1 .

Матеріали справи свідчать, що державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Окрім цього, відомості про сплату заявником (боржником) виконавчого збору, а також суму грошових коштів, стягнутих за рішенням суду у розмірі 18102,89 грн відсутні.

Тому, ураховуючи положення статей? ?47, 48, 49, 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій), обставини наявності боргу та несплати виконавчого збору, відсутність постанови про закінчення виконавчого провадження та відсутність підстав, передбачених статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) для винесення? ?вказаної постанови, суд робить висновок про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки при вчиненні виконавчих дій порушень його прав не відбулося, державним виконавцем не було допущено порушень норм діючого законодавства, всі дії якого були вчинені в межах Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) та Конституції України.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ч.6 ст.260 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення зі скаргою на дії старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гой Я.П. в межах виконавчого провадження №35915962.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гой Я.П. в межах виконавчого провадження №35915962 відмовити.

Повний текст ухвали суду складений 6 травня 2022 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта