Справа № 466/9916/21
Провадження № 2/466/636/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Державного реєстратора Жирівської сільської ради Павлишина Назара-Павла Андрійовича про скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , з участю третьої особи Державного реєстратора Жирівської сільської ради Павлишина Назара-Павла Андрійовича, в якому просить скасувати рішення державного реєстратора Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишина Назара-Павла Андрійовича № 51841242 від 31.03.2020 року про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (гараж літ. «В») загальною площею 14,8 м.кв., розташованого у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало на праві спільної часткової власності будинковолодіння, розташоване у АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 150 від 01.03.2018 року Про присвоєння поштової адреси житловому будинку на АДРЕСА_1 , рішенням міжвідомчої комісії було вирішено розділити будинковолодіння АДРЕСА_1 на два окремі самостійні будинки з присвоєнням поштових адрес, а саме:

- Частині житлового будинку під літерою «А-1», загальною площею 41,1 м.кв., житловою площею 28,6 м.кв., гараж ОСОБА_4 , які належать ОСОБА_2 , залишити поштову адресу: АДРЕСА_1 .

- Частині житлового будинку під літерою «А-1», загальною площею 55,4 м.кв., житловою площею 37,3 м.кв., гараж «В», які належать ОСОБА_3 , присвоїти поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Для обслуговування вищезазначеного будинковолодіння було відведено земельну ділянку загальною площею 0,0557 га. Зазначена земельна ділянка не приватизована по даний час.

З метою приватизації даної земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було поданою заяву у Львівську міську раду про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Згідно ухвали Львівської міської ради № 5279 від 20.06.2019 року Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки, які раніше були надані у користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків.

Попередньо ОСОБА_2 було замовлено у землевпорядній організації ТзОВ «Галгеокадастр» акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки з метою здійснення реального поділу земельної ділянки між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

З абрису встановлення меж земельної ділянки вбачається, що гараж «В», який належав до частини будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , позначено як руїну у зв`язку з тим, що фактично його не існувало з 90-тих років.

По даний час ОСОБА_2 позбавлена можливості затвердити документацію із землеустрою у зв`язку з тою обставиною, що гараж «В», якого не існувало, але який документально належить до будинку ОСОБА_3 , розташований на частині земельної ділянки, яка згідно акту встановлення та узгодження меж, відноситься до будинку АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_2 .

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 06.10.2021 року № 278369078 Позивачу стало відомо, що державним реєстратором Павлишиним Н-П.А. було прийнято на підставі заяви ОСОБА_3 рішення № 51841242 від 31.03.2020 року про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (гараж літ «В») загальною площею 14,8 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Вважає, що вищезазначене рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності було прийняте державним реєстратором з грубим порушенням чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , її представник адвокат Когут О.М. та третя особа Державний реєстратор Жирівської сільської ради Павлишин Н.-П.А. в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи.

25.10.2021р. на адресу суду від представника відповідача адвоката Когут О.М. надійшов відзив на позовну заяву.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало на праві спільної часткової власності будинковолодіння, розташоване у АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 150 від 01.03.2018 року Про присвоєння поштової адреси житловому будинку на АДРЕСА_1 , рішенням міжвідомчої комісії було вирішено розділити будинковолодіння АДРЕСА_1 на два окремі самостійні будинки з присвоєнням поштових адрес, а саме:

- Частині житлового будинку під літерою «А-1», загальною площею 41,1 м.кв., житловою площею 28,6 м.кв., гараж ОСОБА_4 , які належать ОСОБА_2 , залишити поштову адресу: АДРЕСА_1 .

- Частині житлового будинку під літерою «А-1», загальною площею 55,4 м.кв., житловою площею 37,3 м.кв., гараж «В», які належать ОСОБА_3 , присвоїти поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Для обслуговування вищезазначеного будинковолодіння було відведено земельну ділянку загальною площею 0,0557 га. Зазначена земельна ділянка не приватизована по даний час.

З метою приватизації даної земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було поданою заяву у Львівську міську раду про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Згідно ухвали Львівської міської ради № 5279 від 20.06.2019 року Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки, які раніше були надані у користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків.

З абрису встановлення меж земельної ділянки вбачається, що гараж «В», який належав до частини будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , позначено як руїну у зв`язку з тим, що фактично його не існувало з 90-тих років.

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 06.10.2021 року № 278369078 Позивачу стало відомо, що державним реєстратором Павлишиним Н-П.А. було прийнято на підставі заяви ОСОБА_3 рішення № 51841242 від 31.03.2020 року про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (гараж літ «В») загальною площею 14,8 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Статтею 31 ЗУ «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

У данному випадку в державного реєстратора були відсутні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію речового права на спірний гараж, оскільки у заявника ОСОБА_3 була відсутня довідка про присвоєння окремої поштової адреси нежитловій будівлі, а також відсутнє речове право на земельну ділянку під таким об`єктом.

Частиною 2 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином державній реєстрації підлягають виключно реальні об`єкти нерухомого майна, у тому числі житлові будинки, що збудовані з дотриманням законодавства, державних будівельних норм, стандартів та правил. Якщо ж самої речі не існує, то у відповідного суб`єкта не може виникнути речове право на неї, яке підлягало б державній реєстрації.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно із п. 1.2 Інструкції № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Пункт 2.2. Інструкції № 55 на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до п. 2.6 Інструкції № 55 висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна містить такі дані: - а) кому належить об`єкт нерухомого майна; - б) на підставі яких правовстановлювальних документів; - в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; - г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; - ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; - д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; - е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства.

Такого висновку відповідачем не надано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно норм ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, в якій сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. ст. 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно висновків, викладених у Постанові ВС від 16.04.2020р. у справі №727/4597/19, визначено, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Крім цього, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа. Таким чином, Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Крім цього у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 174, 175, 200, 259, 262-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишина Назара-Павла Андрійовича № 51841242 від 31.03.2020 року про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (гараж літ. «В») загальною площею 14,8 м.кв., розташованого у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 , понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн.).

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі - 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 20.04.2022р.

Суддя Г. Б. Білінська