Справа № 565/1659/21
Провадження № 2/565/139/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді

Малкова В.В.

з участю:

секретаря судового засідання Панчук Г.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить: встановити факт свого проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 в період з вересня 2012 року по травень 2019 року; припинити право власності ОСОБА_3 на автомобіль марки «Шевроле Авео», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Шевроле Авео», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі-спірний автомобіль, автомобіль).

В обґрунтування позову зазначає, що з вересня 2012 по 2019 року проживав однією сім`єю з відповідачем. Під час спільного проживання мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільно купували майно, продукти, утримували квартири, які орендували в період спільного проживання. Під час спільного проживання сторін, мати позивача продала квартиру, яка належала їй та позивачу. Позивач мав усну домовленість зі своєю сестрою ОСОБА_5 про те, що свою частку від продажу квартири він віддасть їй, а сестра передасть позивачу автомобіль «Шевроле Авео», 2007 року випуску, який вони оцінили в 9000 доларів США. Вказаний автомобіль належав чоловіку сестри позивача. На момент переоформлення Автомобіля у позивача було відсутнє зареєстроване місце проживання, що перешкоджало оформити довідку-рахунок на Автомобіль на позивача, а тому її оформили на відповідача. 20 листопада 2013 року Автомобіль був поставлений на облік в МРЕО смт Володимирець на відповідача ОСОБА_3 . У грудні 2019 року сторони припинили сімейні відносини. Позивач користувався Автомобілем до травня 2020 року та зберігав його на стоянці поряд із будинком, в якому проживав. Відповідач, зловживаючи довірою позивача, без будь-яких погоджень за допомогою евакуатора заволоділа Автомобілем. Повертати Автомобіль відповідач відмовилась., у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.

Відповідач подала до суду відзив на позов в якому зазначила, що дійсно в середині літа 2012 року познайомилась з позивачем, з яким згодом вирішили тимчасово проживати разом, однак без будь-яких обов`язків, для чого орендували квартиру. Зазначила, що спільного господарства чи бюджету з позивачем не вела, планів на майбутнє спільне проживання не будували через відсутність взаєморозуміння. Вказує на те, що факт спільного проживання певний період з відповідачем не заперечує, однак стосунки, які склались між сторонами, не мали ознак, які притаманні сім`ї. Щодо спірного автомобіля зазначали, що купила його в березні 2014 року у чоловіка сестри позивача за 4000 доларів США, які були її власними коштами. Відповідач коштів на купівлю цього автомобіля не надавав, а лише домовлявся про вартість автомобіля та його транспортував з АР Крим до м. Вараш. Вказує на те, що дозволяла користуватись позивачу спірним втомобілем до січня 2020 року, оскільки у неї не було посвідчення водія. Після того як позивач пошкодив автомобіль за допомогою лафети автомобіль був відтранспортований до гаража, а в травні 2020 року передала на СТО для ремонту. Після ремонту позивач зберігає автомобіль у себе і постійно користується.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, доводи якої зводяться до того, що відповідач у відзиві не спростувала доводів позивача, які він навів у позовні заяві та наводить неправдиві доводи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що почав спільно проживати з відповідачем та її дітьми у вересні 2012 року. Зазначив, що вів з ОСОБА_3 спільний бюджет та господарство, разом відпочивали та жили як сім`я до 2019 року. Спірний автомобіль придбали в березні 2014 року. Вказав, що відповідач почала зраджувати, після чого він зібрав речі і переїхав, забравши автомобіль. Додав, що після припинення проживання автомобілем користувався 1 рік, після чого ним незаконно заволоділа відповідач, хоча спірний автомобіль був отриманий ним, як компенсація за частку у квартирі в м.Вараш, де він проживав і яка була продана після переїзду матері позивача в АР Крим у 2014 році. Крім того вказав, що відповідач автомобілем не їздила.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з позивачем знайома з літа 2012 року. Вказала, що позивач періодично приходив до неї, ночував, але проживав у матері до 2013 року. Пізніше переїхали з дітьми в будинок АДРЕСА_1 . Позивач повідомив їй, що чоловік його сестри продає автомобіль. Автомобіль купила за власні кошти та сама їх передавала. Зазначила, що у квартирі за її місцем проживання були лише її речі, спільного господарства з позивачем не вела, кошти мали окремі. При придбанні автомобіля однією сім`єю не жили, лиш час від часу позивач проживав у квартирі, яку відповідач винаймала. Ключі і свідоцтво на автомобіль знаходились у позивача. Автомобілем позивач користувався до січня 2020 року. Додала, що у січні 2014 року передала кошти у сумі 4000 доларів США ОСОБА_6 за автомобіль, який купила для власного користування та надавала час від часу його у користування позивачу. Вказала, що в квітні 2020 року позивач переїхав до іншої співмешканки. Крім того зазначила, що в січні 2020 року виявила автомобіль незамкненим, з ключами в салоні та вирішила його забрати. В той час автомобіль був не на ходу.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та керуючись законом прийшов до наступних висновків.

Між сторонами виник спір щодо права власності на майно, яке позивач вважає своєю власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно.

Відповідно до частини 2,4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких що не суперечать моральним засадам суспільства.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 статті 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

З показів свідка ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, слідує, що в 2013 році вона переїхала в АР Крим до своєї дочки. Свою квартиру у м. Кузнецовську (нині - Вараш) продала. На той час її син ОСОБА_1 проживав з відповідачем ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_2 . Син був без прописки. За частку від проданої у 2013 квартири її дочка передала сину ОСОБА_1 автомобіль, який оцінили в 9000 доларів США. Її син та відповідач жили разом, а вона допомагала їм. Син з ОСОБА_3 їздили в гості до її родичів. У 2014 році приїжджала до сина та відповідача в гості, давала гроші на колеса та акумулятор. Коли ОСОБА_3 була у лікарні, то купувала останній ліки, оскільки вважала дружиною сина. Знає, що син з відповідачем купували мультиварку, телевізор. Також віддала їм свій диван. Вказала, що зі слів зятя ОСОБА_6 знає, що кошти за автомобіль йому ніхто не передавав. Зі слів сина знає, що зарплату він віддавав відповідачу.

Свідок ОСОБА_8 , який є знайомим позивача, показав, що знає про те, що позивач та відповідач знімали разом квартиру та жили разом з 2013 року по 2016 рік. Зі слів позивача знає, що спірний автомобіль позивачу віддали як компенсацію за частку у проданій квартирі матері. Коли заходив до позивача та відповідача у гості, то бачив у квартирі особисті речі позивача. Після 2016 року в гості не ходив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що позивач одружився з відповідачем ОСОБА_3 . Сини ОСОБА_9 дружили з позивачем та відповідачем, відпочивали разом. Про обставини придбання автомобіля знає зі слів матері позивача. В гостях у позивача та відповідача була два рази. Окрім того позивач та відповідач були в гостях у її сина в 2015-2017 роках.

Свідок ОСОБА_10 , зазначив, що позивача знає давно, оскільки вони є сусідами по гаражах. Бачив позивача та відповідача разом приблизно у 2012-2013 році. Позивач казав йому, що ОСОБА_3 є жінкою, з якою він разом проживає. Відповідач іноді приносила позивачу та йому в гараж їсти. Приблизно п`ять разів був в гостях у позивача та відповідача, коли не пам"ятає. Знає, що позивач та відповідач жили у 2013 році разом, оскільки навесні був в них в гостях, автомобіля на той час в них не було. Зі слів позивача знає про те, що автомобіль йому віддала сестра за квартиру.

Свідок ОСОБА_11 , який є двоюрідним братом позивача, показав, що привозив позивачу картоплю до будинку по АДРЕСА_1 , де той проживав. Про передачу позивачу автомобіля знає зі слів матері та тітки, оскільки це питання обговорювалось в родинному колі.

Свідок ОСОБА_12 , який є сином відповідача, зазначив, що його мама та відповідач однією сім`єю не проживали, а підтримували дружні відносини. У 2012-2018 роках ОСОБА_12 жив разом з матір`ю та сестрою. З 2013 року, приблизно протягом семи років, відповідач приходив до них у гості, як правило на вихідні, однак не жив, спільного господарства позивач з відповідачем не вели. Про обставини купівлі автомобіля йому не відомо. Знає, що мама збирала гроші та хотіла купити автомобіль. Вказав, що у 2015 році його мама та позивач сварились, а тому останній з ними фактично не жив, а лиш інколи приходив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що перевозив своїм бусом речі відповідача, коли та переїжджала з квартири в будинку АДРЕСА_3 орієнтовно в 2012-2013 році. Позивача в квартирі відповідача ніколи не бачив. В 2015-2016 роках разом з дружиною бував в гостях у квартирі відповідача, позивача чи його речей там не бачив. З приводу купівля автомобіля нічого не знає.

На думку суду, позивач не надав достатніх доказів того, що він з вересня 2012 року по травень 2019 року проживав однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, вів з нею спільне господарство, мав спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні статті 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї.

З пояснень свідків у судовому засідання, зі сторони позивача, судом не встановлено ознак беззапереченого спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.

Спільне відвідування гостей, суд не вважає беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, оскільки вони самі по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.

Жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю.

Крім того, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 129/2115/15-ц.

Як вказано у позовній заяві та не оспорюється сторонами, довідка- рахунок про придбання спірного автомобіля виписана попереднім власником ОСОБА_6 на відповідача ОСОБА_3 , автомобіль зареєстрований на її ім`я, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_3 стверджує, що сплатила свої власні кошти за придбання автомобіля ОСОБА_6 . Доказів, які б спростовували зазначене твердження відповідача, позивачем не надано.

Враховуючи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_3 . Показання свідка ОСОБА_7 щодо обставин придбання автомобіля суд відхиляє, оскільки знає про ці обставини зі слів ОСОБА_6 і свого сина позивача ОСОБА_1 , є заінтересованою особою. Крім того, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказав, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс 12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві, покликаючись на норму ст. 74 СК України, не ставить питання про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю, а просить визнати за собою право власності на спірний автомобіль, зазначаючи, що він був придбаний під час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача. Відповідачем судові витрати по справі не понесені.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 316, 321, 328 ЦК України, ст.74 СК України, ст.ст. 78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, припинення права власності та визнання права власності на майно - автомобіль «Шевроле Авео», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку і строки, що передбачені ст.273 ЦПК України.

Головуючий

Повне рішення складене головуючим 05.05.2022 року