Ухвала

11 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 733/1222/21

провадження № 61-2267 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області

про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області, в якому просила в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 визнати право власності на земельну частку (пай).

Посилалась на те, що спадкодавець за життя мав право на земельну частку площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах із земель КСП

«Дорогинське» на території Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради Прилуцького району, однак у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу на це майно не може оформити спадкові права у нотаріуса.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Дорогинське» Ічнянського району Чернігівської області, розміром 3,37 га в умовних кадастрових гектарах без визначення

цієї частки в натурі (на місцевості) згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088538, виданого та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 05 серпня 1997 року за № 538 на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 січня 2022 року рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2021 рокускасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

До Верховного Суду 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року вказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення її недоліків. У квітні 2022 року надійшли матеріали, з яких вбачається, що заявник недоліки усунув.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає помилкове застосування апеляційним судом норм права та посилання на правові висновки, викладені в постановах Верховного Судувід 18 грудня 2019 року у справі № 181/950/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17 та від

10 листопада 2021 року у справі № 637/488/20-ц (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пред`явила позов не до всіх осіб, прав та інтересів яких стосується предмет спору.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При розгляді справи суд має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Встановивши, що ОСОБА_1 пред`явила позов про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) до Ічнянської міськради, яка не є ні спадкоємцем, що прийняв спадщину, ні розпорядником земель сільськогосподарського призначення, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що цей позов пред`явлено

не до всіх осіб, прав та інтересів яких стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яке є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення. Оскільки на стадії апеляційного провадження відсутні визначені процесуальним законом підстави заміни неналежного відповідача належним, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд уже викладав у своїх постановахвід 18 грудня 2019 року у справі № 181/950/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17 висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції ухвалив постанову відповідно до таких висновків, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач вірно визначив належного відповідача у справі про спадкування права на земельну частку (пай) колегія суддів відхиляє з таких міркувань.

До спадщини, яка відкрилася у 2001 році у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , застосуванню підлягають норми ЦК Української РСР.

У частині першій статті 555 ЦК Української РСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01 липня

2003 року, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 червня

2021 року у справі № 621/895/17 (провадження № 61-15792св19).

Оскільки Ічнянська міська рада Чернігівської області, визначена позивачем єдиним відповідачем у цій справі, не є спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 та не є уповноваженим органом держави, доводи касаційної скарги про те, що позивач вірно визначив відповідача у справі про визнання право власності на спадкове майно не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанцій, оскільки у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України

не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК Українипідстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара