П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2022 року

м. Чернівці

справа № 720/1637/21

провадження №22-ц/822/186/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року, головуючий у першій інстанції Вівчар Г.А.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та усунення від спадкування.

Зазначала, що житловий будинок літера А, сарай літера Б, сарай літера В, сарай літера Е, сарай літера Є, літня кухня літера Г, літня кухня літера Д, вбиральня літера Ж, колодязь №1 огорожа АДРЕСА_1 є майном колгоспного двору.

Членами колгоспного двору, які станом на 15 квітня 1991 року проживали у житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина 26 січня 2010 року на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Адамович Л.М. 10 липня 2009 року, за умовами якого все своє майно заповів ОСОБА_2 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли донька ОСОБА_2 за заповітом та дружина ОСОБА_5 обов`язкову частку, так як постійно проживали з спадкодавцем.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина 26 лютого 2019 року на 5/12 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Адамович Л.М. 19 листопада 2014 року, за умовами якого все своє майно заповіла ОСОБА_3 .

Постійно проживала з спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

ОСОБА_3 ухилилася від надання допомоги бабі ОСОБА_5 , яка через похилий вік, тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного догляду, зверталась до ОСОБА_3 за наданням допомоги.

Просила усунути від спадкування за заповітом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 .

Визнати право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Е, сарай літ.Є, літню кухню літ.Д, літню кухню літ.Г, вбиральню літ.Ж, колодязь №1, огорожу №2,3, розташовані по АДРЕСА_2 , з яких 4/12 частки в майні колгоспного двору, 3/12 частки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , 5/12 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та усунення від спадкування задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/6 частини житлового будинку літера А, сараю літера Б, сараю літера В, сараю літера Е, сараю літера Є, літньої кухні літера Г, літньої кухні літера Д, вбиральні літера Ж, колодязя №1 огорожі №2, 3 після смерті ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку літера А, сараю літера Б, сараю літера В, сараю літера Е, сараю літера Є, літньої кухні літера Г, літньої кухні літера Д, вбиральні літера Ж, колодязя №1 огорожі №2, 3 як майно члена колгоспного двору.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку літера А, сараю літера Б, сараю літера В, сараю літера Е, сараю літера Є, літньої кухні літера Г, літньої кухні літера Д, вбиральні літера Ж, колодязя №1 огорожі №2, 3.

В решті відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та усунення від спадкування відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 була членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року та має право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору є помилковим.

Посилається на відсутність у матеріалах справи відповідної довідки сільської ради, копії погосподарської книги, копії сертифікату на право на частку (пай), тощо.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності частково, суд першої інстанції виходив з того, що підлягає захисту право власності ОСОБА_2 на майно колгоспного двору та на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті батька ОСОБА_4 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції вважав встановленим, що господарство по АДРЕСА_2 , є майном колгоспного двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , рівність їх часток у праві власності на майно.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина 26 січня 2010 року на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли донька ОСОБА_2 за заповітом в розмірі 3/12 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , та дружина ОСОБА_5 в розмірі обов`язкової частки 1/12 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про визнання права власності на 5/12 частин житлового будинку літ.А, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Е, сараю літ.Є, літньої кухні літ.Д, літньої кухні літ.Г, вбиральні літ.Ж, колодязя №1, огорожі №2,3, розташованих по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , усунення від спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , суд першої інстанції керувався положеннями ч.3, 5 ст.1224 ЦК України, ч.1 ст.202 СК України та дійшов висновку, що ОСОБА_3 не може бути усунута від спадкування, оскільки остання не відноситься до кола осіб, які підпадають під вимоги ч.5 ст.1224 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом.

Водночас суд першої інстанції зазначив про недоведеність перебування спадкодавці ОСОБА_5 у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, потреби стороннього догляду, допомоги і піклування, винних дій ОСОБА_3 в ухиленні від надання допомоги спадкодавці.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно довідки виконавчого комітету Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25 лютого 2021 року №170 господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , відноситься до категорії колгоспний, на 31 грудня 1990 року в даному господарстві проживали голова двору ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_7 , підстава погосподарська книга №8, особовий рахунок № НОМЕР_1 стр.15.

З приєднаної до матеріалів справи копії погосподарської книги за особовим рахунком НОМЕР_1 за 1986 - 1990 роки вбачається, що голова ОСОБА_4 працює у колгоспі «Пам`яті Ілліча» їздовим, дружина ОСОБА_5 працює у колгоспі «Пам`яті Ілліча» в ланці, донька ОСОБА_7 є неповнолітньою.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина 26 січня 2010 року.

ОСОБА_4 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Адамович Л.М. 10 липня 2009 року, за умовами якого все своє майно заповів ОСОБА_2 .

За довідкою Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25 лютого 2021 року №171 ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав станом на 26 січня 2010 року за адресою АДРЕСА_2 , разом з померлим проживали та були зареєстровані на момент його смерті дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 , зять ОСОБА_8 , онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина 26 лютого 2019 року.

ОСОБА_5 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Адамович Л.М. 19 листопада 2014 року, за умовами якого все своє майно заповів ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25 лютого 2021 року №173 ОСОБА_5 була зареєстрований та проживав станом на 26 лютого 2019 року за адресою АДРЕСА_2 , разом з померлим проживали та були зареєстровані на момент її смерті дочка ОСОБА_2 , онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Частиною 1 статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі частини першої статті 120 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови від 2 березня 1973 року № 3 «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному дворі і зберіглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до статті 123 ЦК УРСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя.

Визначення суспільної групи господарства урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26.

За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників.

Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Таким чином, господарства пенсіонерів, які мають працюючих членів сім`ї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цc15 зазначено, що застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим. […]

Погосподарські книги є документами первинного обліку в сільських радах. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільської ради.

Відповідно довідки виконавчого комітету Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25 лютого 2021 року №170 господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , відноситься до категорії колгоспний, на 31 грудня 1990 року в даному господарстві проживали голова двору ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_7 , підстава погосподарська книга №8, особовий рахунок № НОМЕР_1 стр.15 (а.с.10).

До матеріалів справи приєднано копію погосподарської книги за особовим рахунком НОМЕР_1 за 1986 - 1990 роки, відповідно якої голова ОСОБА_4 працює у колгоспі «Пам`яті Ілліча» їздовим, дружина ОСОБА_5 працює у колгоспі «Пам`яті Ілліча» в ланці, донька ОСОБА_7 неповнолітня (а.с.63-64).

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про недоведеність, що станом на квітень 1991 року ОСОБА_2 була членом господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що відноситься до суспільної групи колгоспників, має право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Наголошуючи на недоведеності обставин, що ОСОБА_2 була членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, ОСОБА_3 посилалася на відсутність копії погосподарської книги за період з 1 січня 1991 року по 15 квітня 1991 року.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

ОСОБА_3 не посилається на обставини перетворення колгоспного двору в господарство робітників або службовців.

У матеріалах справи відсутні докази перетворення колгоспного двору в господарство робітників або службовців.

Сама ОСОБА_3 не заперечує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були членами господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що відноситься до суспільної групи колгоспників, мають право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що господарство по АДРЕСА_2 є майном колгоспного двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , рівність їх часток у праві власності на майно.

Разом з тим відсутні підстав для прийняття довідки Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 4 березня 2021 року №175, за явою 15 листопада 2002 року в Рідківській сільській раді відбулася пожежа, вогнем було знищено погосподарські книги за 1991-1995 роки, на яку посилається ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу.

Частиною 1 ст. 367 визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не зазначала про поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції чи неможливість їх подання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України «Про власність».

За обставин рівності часток усіх колишніх членів колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному дворі і зберіглося після його припинення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина 26 січня 2010 року на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч.1 ст.1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За довідкою Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 25 лютого 2021 року №171 ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав станом на 26 січня 2010 року за адресою АДРЕСА_2 , разом з померлим проживали та були зареєстровані на момент його смерті дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 (а.с.11).

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4

ОСОБА_4 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Адамович Л.М. 10 липня 2009 року, за умовами якого все своє майно заповів ОСОБА_2 .

Непрацездатна вдова ОСОБА_5 спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкову частку).

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності ОСОБА_2 на 3/6 частини житлового будинку літера А, сараю літера Б, сараю літера В, сараю літера Е, сараю літера Є, літньої кухні літера Г, літньої кухні літера Д, вбиральні літера Ж, колодязя №1 огорожі №2, 3, розташованих по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності на 1/3 частину житлового будинку літера А, сараю літера Б, сараю літера В, сараю літера Е, сараю літера Є, літньої кухні літера Г, літньої кухні літера Д, вбиральні літера Ж, колодязя №1 огорожі №2, 3 розташованих по АДРЕСА_2 , як майно члена колгоспного двору з додержанням норм матеріального права.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржено.

Водночас апеляційна скарга ОСОБА_3 містить доводи виключно щодо недоведеності, що станом на квітень 1991 року ОСОБА_2 була членом господарства, розташованого по АДРЕСА_2 , що відноситься до суспільної групи колгоспників, має право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку не має повноважень самостійно вдаватися в переоцінку висновків суду першої інстанції

про відсутність підстав для визнання права власності ОСОБА_2 на 5/12 частин житлового будинку літ.А, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Е, сараю літ.Є, літньої кухні літ.Д, літньої кухні літ.Г, вбиральні літ.Ж, колодязя №1, огорожі №2,3, розташованих по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , усунення ОСОБА_3 від спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 3 травня 2022 року.

Судді: Н.Ю. Половінкіна

М.І. Кулянда

О.О. Одинак