Справа № 149/3268/21
Провадження № 22-ц/801/1325/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуСправа № 149/3268/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство "Райффайзен банк",

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Павлюк О.О., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ "Райффайзен банк" про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.07.2019 між позивачем та АТ "Райффайзен банк Аваль" було укладено договір банківського рахунку шляхом двостороннього підписаної заяви про відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_1 та договору банківського обслуговування №CMDPI-568790. На підставі вказаного договору позивачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 .

07.05.2021 з рахунку позивача, без його відому, було знято кошти в загальній сумі 49 117,06 грн., після чого він звернувся до банку стосовно оскарження незаконної трансакції, однак отримав від відповідача листа про те, що банк не має підстав для повернення коштів.

Позивач вважає, що такими діями відповідача було порушено його права як споживача фінансових послуг, тому звернувшись в суд з даним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані кошти з карткового рахунку в розмірі 49 117, 06 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свідомо і добросовісно користувався банківськими послугами, в тому числі з використанням електронних платіжних засобів (підтвердження проведення банківських операцій шляхом передачі ОТП-паролів тощо) і не надав належних та допустимих доказів порушення банком норм і правил банківського обслуговування, які спричинили порушення його прав і безпідставний переказ коштів з його банківського рахунку.

Крім того, в рішенні суду зазначено, що за операції з переказу коштів у загальній сумі 49 117,06 грн, що були здійснені 07.05.2021, АТ "Райффайзен банк" не повинен нести відповідальність і судом не встановлено порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, в тому числі відсутній вирок, що набрав законної сили, про притягнення посадових осіб банку до кримінальної відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що позивач не вчиняв жодних дій, що могли б призвести до списання коштів з його рахунку, а суд не врахував, що ОСОБА_1 не погоджувався зі змістом Правил банківського обслуговування фізичних осіб в банку, що оприлюдненні на сайті банку, оскільки він з ними не ознайомлювався та їх не підписував і твердження про те, що підписання акцепту Публічної пропозиції/Угоди автоматично означає ознайомлення та згоду з Правилами та Тарифами, є помилковим.

Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, посилання суду першої інстанції про дослідження СМС-повідомлень з ОТП паролями та їх отримання позивачем, є припущенням. Також, з дослідженого судом першої інстанції аудіозапису телефонної розмови ОСОБА_1 із представником банку, не вбачається повідомлення про підтвердження отримання ОТП паролів та передачу їх третім особам.

Додатково в апеляційній скарзі вказано, що в даному випадку тягар доказування неправомірної поведінки позивача покладається на відповідача, але останній таких доказів не надав.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, і тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2019 між позивачем та АТ "Райффайзен банк Аваль" було укладено договір банківського рахунку шляхом двостороннього підписання заяви про відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_1 .

25.07.2019 позивачем було підписано заяву №CMDPI-568790, відповідно до якої він прийняв публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в банку, що оприлюднено на сайті банку та висловив безумовну згоду з умовами.

07.05.2021, на підставі заяви ОСОБА_1 , було внесено відомості до ЄРДР за №0000250 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом того, що 07.05.2021 невідома особа шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , які останній перерахував на іншу карту. 17.05.2021 ОСОБА_1 подав заяву про спірну трансакцію.

Матеріали справи містять витяг з інформаційних систем ПрАТ "Український процесінговий центр" щодо трансакцій за платіжною карткою, яка належить позивачу, відповідно до якої 07.05.2021 з вказаної картки в період з 10:08 год до 10:24 год. було проведено кілька трансакцій щодо зарахування коштів до Portmone_p2p, які пройшли успішну аутентифікацію перевірки (вірно введено ОТР пароль підтвердження операцій, результат відповіді - "2").

Також, судом першої інстанції було досліджено надану ПрАТ "Київстар" інформацію щодо надходження на номер телефону НОМЕР_3 SMS повідомлень від Raiffeisen, що зафіксовано телекомунікаційним обладнанням ПрАТ "Київстар". Відповідно до вказаної інформації, 07.05.2021 на вищевказаний номер о 10:08:48, 10:12:27, 10:17:30, 10:19:41, 10:23:323, 10:24:29 були надіслані SMS повідомлень від Raiffeisen з ОТП паролями. В суді позивач підтвердив, що саме вказаний номер телефону належить йому та є фінансовим номером, який прив`язаний до його рахунку в банку відповідача. Крім того, судом було досліджено аудіозапис телефонної розмови ОСОБА_1 із представником АТ "Райффайзен банк", в якій він повідомив, що дійсно на його номер від банку надходили ОТП паролі та він повідомляв їх невідомій особі. При цьому оператор банку повідомив ОСОБА_1 про необхідність звернення до правоохоронних органів з приводу таких шахрайських дій. В судовому засіданні сторони автентичність запису не заперечували.

21.05.2021 АТ "Райффайзен банк" було направлено лист на ім`я ОСОБА_1 , в якому банк повідомив, що не має підстав для повернення коштів на картковий рахунок позивача.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно з пунктом 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до статті 37-1 вказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі (фінансовий телефон).

Звертаючись в суд з даним позовом, позивач зазначив, що 07.05.2021 з його банківського рахунку, відкритого у АТ "Райффайзен банк Аваль", без його відому було знято кошти в загальній сумі 49 117,06 грн, які просив стягнути з відповідача. як безпідставно списані кошти з його карткового рахунку.

Судом першої інстанції, на підставі повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, було встановлено, що списання коштів з рахунку позивача здійснювалось не самим банком, а шляхом проведення трансакції щодо зарахування коштів до Portmone_p2p, які пройшли успішну аутентифікацію перевірки (вірно введено ОТР пароль підтвердження операцій, результат відповіді - "2").

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що він не вчиняв жодних дій, що могли б призвести до списання коштів з його рахунку і він не погоджувався зі змістом Правил банківського обслуговування фізичних осіб в банку, що оприлюдненні на сайті банку, оскільки з ними не ознайомлювався та їх не підписував і твердження про те, що підписання акцепту Публічної пропозиції/Угоди автоматично означає ознайомлення та згоду з Правилами та Тарифами, є помилковим.

Однак, колегія суддів вказані доводи апеляційної скарги до уваги не приймає, з огляду на те, що у матеріалах справи наявна копія заяви №CMDPI-568790 про акцепт Публічної пропозиції/Угоди, підписана сторонами і підписання такої заяви сторонами не заперечується.

Згідно п. 3 Заяви про акцепт, Клієнт підтвердив, що він ознайомлений та згоден з правилами і Тарифами, що є чинними на дату підписання цієї Заяви про акцепт та розміщенні на сайті Банку, усвідомлює свої зобов`язання в подальшому ознайомлюватися із змінами на сайті Банку.

На підставі вказаних Правил, конфіденційні дані відомі виключно держателю платіжної картки, який зобов`язаний вживати всіх заходів задля безпеки власної платіжної картки та її реквізитів і саме на нього покладено обов`язок належного зберігання ПК, не розголошення ПІН-коду, у тому числі ПІН-код платіжного гаманця, слово-пароль, CVV/СVС2 -кодів, ОТП паролів, не розголошувати реквізити ПК та ін.

Сторонами також не спростовується те, що позивач свідомо і добросовісно користувався банківськими послугами, в тому числі з використанням електронних платіжних засобів (підтвердження проведення банківських операцій шляхом передачі ОТП-паролів тощо).

Відтак, підписання вищевказаної Заяви свідчить про обізнаність та усвідомлення позивачем обов`язків, визначних Правилами та Тарифами, зокрема щодо належного зберігання та нерозголошення конфіденційних даних і безпеки власної платіжної картки та її реквізитів.

Також, не заслуговує на увагу твердження апеляційної скарги на те, що з аудіозапису телефонної розмови ОСОБА_1 із представником банку не вбачається повідомлення про підтвердження отримання ОТП паролів та передачу їх третім особам, оскільки як встановлено судом першої інстанції, що на вказаному аудіозапису зафіксовано особисте підтвердження позивача про те, що він повідомляв (диктував) невідомій особі номер своєї картки, термін її дії, коди підтвердження, що надходили в СМС-повідомленнях від банку на його номер телефону і сам визнав свою безпечність.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З вищевказаного аудіозапису слідує визнання позивачем того факту, що він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з списання коштів з його банківського рахунку, в силу чого підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, до уваги не приймаються, оскільки зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом у справах з іншими фактичними обставинами.

Щодо доводів апеляційної скарги про покладення на відповідача обов`язку з доказування неправомірної поведінки позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на встановлені обставини справи та докази, подані учасниками по справі, як судом першої інстанції так і колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушення відповідачем свого зобов`язання перед позивачем, в зв`язку з чим доведення обставин на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, покладається саме на останнього.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що докази (зокрема відомості про надіслані ОТП-паролі на номер позивача та про успішність банківських операцій, здійснених шляхом підтвердження їх введення) у їх сукупності та взаємозв`язку не підтверджують доводів позивача про порушення банком норм і правил банківського обслуговування, які спричинили порушення його прав і безпідставний переказ коштів з його банківського рахунку. Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що операції з переказу коштів у загальній сумі 49117,06 грн. були здійснені 07.05.2021 року в зв`язку з повідомленням позивачу ОТП-паролів, які приходили на його фінансовий номер телефону із використанням технології 3-D Secure, а тому АТ "Райффайзен банк" не повинен нести відповідальність за дану операцію.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги і факт проведення розслідування відомостей, внесених до ЄРДР за №0000250 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом того, що 07.05.2021 невідома особа шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , які останній перерахував на іншу карту.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи те, що на даний час відомості про встановлення на підставі вироку суду порушення прав позивача, а саме безпідставного списання коштів з його банківського рахунку представниками або посадовими особами відповідача відсутні, і позовні вимоги про стягнення коштів з відповідача є недоведеними, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи даний позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на наведені обставини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою, при цьому враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко