Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 181/789/18

провадження № 61-6821 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Межівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, правонаступником якої є Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області;

третя особа - Зорянська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області;

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровськійобласті на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року у складі судді Юр`єва О. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Межівської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області, правонаступником якої є Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -працювали в радгоспі ім. Петровського, були членами цього підприємства та згодом звільнені у зв`язку з виходом на пенсію. 18 та 25 грудня 1995 року відповідно померли її батьки. Після їхньої смерті вона належним чином прийняла спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями. Після звернення до відділу Держгеокадастру в Межівському районі 14 червня 2018 року дізналася, що її батьки внесені до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на земельну частку (пай) під № 183 та під № 184. На території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області вона земельної частки не має, її середній розмір становить 10,78 га та маються землі запасу площею 505,18 га, які знаходяться в оренді ТОВ «Схід-Агро».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі по 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена КСП «ім. Петровського» Межівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Петровського» с. Зоряне, Межівського району Дніпропетровської області, після смерті її батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внесений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства за № 183 та мав право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за законом.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 10,78 умовних кадастрових гектар на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Петровського» с. Зоряне, Межівського району Дніпропетровської області, після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства за № 184 та мала право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за законом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини позивачем після смерті її батька, яка фактично вчасно прийняла частину спадщини. З урахуванням того, що ОСОБА_1 лише 14 червня 2018 року дізналась про наявність у неї права на земельну частку (пай) за законом, а іншим шляхом визнати це право неможливо, суд вважав за можливе позовні вимоги задовольнити. Стосовно застосування строку позовної давності, про що заявляв відповідач, суд зазначив, що цей строк згідно законодавства починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. Про наявність права на земельну частку (пай) позивач дізналася 14 червня 2018 року, а тому вважати його пропущеним не можна. З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що підтверджено факт трудових відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в КСП ім. Петровського, а також внесення останніх до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю серії ДП МЖ № 014, виданого 12 листопада 1998 року КСП «ім. Петровського», суд вважав доведеним наявність у неї права на земельну частку (пай), за законом яке набуто, згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача про спадкування такого права.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року у цій справі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що предметом позову є визнання у порядку спадкування права на земельну частку (пай) на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що є власністю територіальної громади. Рішенням суду першої інстанції питання про права та обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в інтересах якого перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, не вирішувалося, у зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначав неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 625/82/17, від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15, від 29 липня 2020 року у справі № 629/4031/15, від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 731/92/20 тощо, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказував на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 181/789/18 із Межівського районного суду Дніпропетровської області.

У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, до повноважень якого входить розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам статті 51 ЦПК України, не було залучене до участі у справі співвідповідачем, що позбавило своєчасно встановити факт існування судового рішення та оскаржити його надалі.

Вказував, що визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) за відсутності правових підстав, є незаконним та порушує встановлений законом порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та фактично призводить до вибуття з власності держави в особі що Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельної ділянки.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були батьками ОСОБА_5 , перебували у трудових відносинах з колгоспом ім. Петровського та звільнились внаслідок виходу на пенсію.

Згідно повідомлень відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №Г-96/0-0.31-98/139-18 від 04 липня 2018 року та № С-86/0-0-90/139-18 від 14 червня 2018 року в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ № 014, виданого 12 листопада 1998 року КСП «ім. Петровського», батько позивача - ОСОБА_2 значиться під порядковим номером 183, а мати - значиться під номером 184. У Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП імені Петровського Межівського району Дніпропетровської області сертифікати на земельну частку (пай) на них відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після смерті останнього відкрилась спадщина, яку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори 12 липня 1996 року, спадкова справа № 142/96, зареєстрованого в реєстрі за № 1384 отримала його донька - позивач ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказаною нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, прокурор, який не був учасником справи, зазначав про порушення інтересів держави, що полягає в тому, що визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) за відсутності правових підстав є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо володіння та розпорядження землею. Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області та Межівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області спірне судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили, що свідчить про неналежне виконання ними покладених на них обов`язків щодо захисту інтересів держави.

Водночас, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, за змістом якого таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Разом з тим, згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши, що предметом позову є визнання у порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що є власністю територіальної громади, рішенням суду першої інстанції питання про права та обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в інтересах якого перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, не вирішувалося, взявши до уваги вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 листопада 2020 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Судувід 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 731/92/20, відповідно до яких органи Держгеокадастру, до повноваження яких відноситись питання розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, є належними відповідачами у справах про визнання права на земельну частку (пай), є безпідставним, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 21, яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» набув чинності 01 січня 2019 року, тобто діяв на момент розгляду справи апеляційним судом.

Порядок виділення таких земельних ділянок регламентовано Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», приписи якого передбачають виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

За змістом статті 3 Закону України № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 5 Закону України № 899-IV визначені повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до вказаної норми сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Аналогічні повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначені Порядком організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122.

Предметом позову у справі, що переглядається, є визнання у порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, що є власністю територіальної громади відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який діяв на час розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційний суд, розглянувши справу з урахуванням вказівок, викладених у постанові від 18 листопада 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права, свободи та інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при розгляді даної конкретної справи не порушено та правильно закрив провадження у справі.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара