ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 711/4822/21
Провадження № 22-ц/821/265/22
Категорія: 305010300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

секретаря: Любченко Т.М.

прокурора: Кожушко І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 листопада 2021 року (ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 19.11.2014 року органом досудового розслідування позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.08.2014 року.

Позивач зазначає, що згідно обвинувального акту, він, ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси даний обвинувальний акт направлений прокурору для усунення недоліків. Згідно нового обвинувального акту від 30.12.2015 року позивач обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси даний обвинувальний акт також направлений прокурору для усунення недоліків.

Згідно нового обвинувального акту від 20.04.2015 року позивач повторно обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року його було визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 176 КК України за недоведеністю.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року скасований і призначений новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі.

З червня 2016 року, вказує позивач, справа розглядалася Соснівським районним суду м. Черкаси у новому складі. Згідно нового обвинувального акту від 04.11.2019 року позивач обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.176 КК України.

За результатом розгляду кримінального провадження 23 січня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси відносно ОСОБА_1 винесено виправдувальний вирок, яким його визнано невинним у вчинені кримінального правопорушення за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та повністю виправдано.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, виправдувальний вирок залишено без змін.

Отже, зазначає ОСОБА_1 , починаючи з 19.11.2014 року і до набрання законної сили виправдувального вироку 29.04.2021 року, він незаконно перебував під слідством та судом.

Таким чином, він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і перебував під слідством та судом 77 місяців та 10 днів, з 19 листопада 2014 року (повідомлення про підозру) по 29 квітня 2021 року (день набрання виправдувальним вироком законної сили).

Позивач вважає, що під час незаконного перебування під слідством та незаконних дій працівників органів дізнання, досудового слідства, прокуратури йому завдано суттєву моральну шкоду. Внаслідок таких дій в його житті настали істотні негативні зміни. Більше 77 місяця він був обмежений в своїх правах, йому була обрана міра запобіжного заходу. На протязі дуже тривалого проміжку часу, зазначає позивач, він змушений був виправдовуватись перед близькими і знайомими, що ніяких злочинів не вчиняв. Зазнав істотних душевних страждань із-за протиправної поведінки проти нього. Більше 6 років він ходив в судові засідання, витрачав свій вільний час та чималі кошти, так як змушений був користуватись правовою допомогою, змушений був постійно відволікатись від роботи.

Крім того, позивач вказує, що через арешт відеобладнання (2 комп`ютери і 1 ноутбук) КП «Черкасиоблкіно» зменшилися доходи підприємства, так як увесь фільмофонд був на дисках арештованого відеообладнання. Підприємство КП «Черкасиоблкіно» (яке він очолював) втратило основний вид доходів від своєї діяльності - це демонстрація кінофільмів на кіноустановках Черкаської області. Через відсутність доходу зменшилася заробітна плата працівників. Це привело до конфліктів на підприємстві. Його постійно критикували на нарадах в управлінні культури облдержадміністрації, управлінні майна Черкаської обласної ради за невиконання фінансового плану. У грудні 2016 році управління культури облдержадміністрації і управління майна Черкаської обласної ради провели конкурс на посаду директора КП «Черкасиоблкіно». Так як фінансові результати КП «Черкасиоблкіно» були незадовільні, в результаті чого він конкурс програв і втратив роботу. У 2017-2018 році після 29 років роботи на одному місці (КП «Черкасиоблкіно») він став безробітнім.

На протязі 77 місяців, вказує ОСОБА_1 , він був змушений доказувати свою невинуватість, що негативно відобразилось на його здоров`ї. Від переживань, стресів у нього сталася гіпертонічна криза, що привело до втрати здоров`я. З травня 2018 року він став пенсіонером - інвалідом 2 групи.

Позивач вважає, що це сталося виключно внаслідок безпідставного звинувачення його у скоєнні правопорушення та тривалого безперервного кримінального переслідування.

В зв`язку з вищевикладеним, з метою захисту своїх порушених немайнових прав, вказує ОСОБА_1 , він змушений був звертатися до Придніпровського райсуду м. Черкаси із відповідним позовом та просив постановити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 930 600 грн., а саме моральну шкоду в розмірі 927 600, 00 грн. і за надання адвокатом юридичної допомоги в рамках кримінального провадження в розмірі 3000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2021 рокупозовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду 464 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду, зокрема, мотивоване тим, що незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ОСОБА_1 своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

Протягом встановленого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього значних додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя.

Таким чином, за висновками суду, до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в загальному розмірі 464 000,00 грн., що відповідає мінімальному розміру, який гарантований законом.

Щодо судових витрат в сумі 3000 гривень, суд першої інстанції зазначив, що витрати на правничу допомогу, які просив відшкодувати позивач, були понесені ним в якості оплати послуг на правову допомогу при розгляді кримінального провадження, а тому питання про відшкодування вказаних витрат не може вирішуватися іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області

В апеляційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року, представник ГУНП в Черкаській області, вважаючи, що оскаржуване рішення винесене при неправильному застосуванні норм матеріального та порушенням норм процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Вважає, що судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я, так як ОСОБА_1 не зазначає, які докази ним були надані і чим це підтверджується.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не надав до суду жодного судового рішення про визнання протиправними дій як Головного управління Національної поліції в Черкаській області так і слідчих.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року, ОСОБА_1 , вважаючи, що оскаржуване рішення винесене при неправильному застосуванні норм матеріального та порушенням норм процесуального права, при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2021 року та постановити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Отже, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Приймаючи до уваги вказане, з урахуванням тривалості часу перебування позивача під слідством і судом, суд першої інстанції не врахував його позовну вимогу про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з коефіцієнтом 2 в розмірі 927600,00 грн.

Також, на думку ОСОБА_1 , суд не врахував, що визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи, може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Крім того, при вирішенні питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката в рамках кримінального провадження,суд не врахував вимог статей 1-4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У наведених в статті 1 цього Закону, випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Адвокат захищав позивача з першого дня кримінального переслідування, а тому суд безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який надійшов від Черкаської обласної прокуратури

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Черкаської обласної прокуратури, зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються безпідставними й такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відзив на апеляційні скарги, який надійшов від Державної казначейської служби України

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що надійшов від Державної казначейської служби України, зазначено, що рішення суду першої інстанції стосовно стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку моральної шкоди суперечить нормам та висновкам викладених в постановах Верховного Суду.

Крім того, апелянтом ОСОБА_1 не надано підтверджуючих доказів щодо істотних негативних змін, душевних страждань, виникнення конфліктних ситуацій за місцем роботи, тощо, а також, доказів, що саме притягнення позивача до відповідальності спричинило вказані негативні наслідки.

Факт звільнення апелянта з посади директора КП «Черкасиоблкіно» не може вважатися доказом заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відсутні відомості, що останнього було звільнено з роботи саме внаслідок кримінального переслідування, у зв`язку із чим Державна казначейська служба в повному обсязі заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Разом з тим, Казначейська служба України вважає, що апеляційну скаргу ГУ Національної поліції в Черкаській області слід задовольнити повністю, скасувати рішення Придніпровського районного суду в частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Фактичні обставини справи

СУ УМВС України в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000360 внесеному до ЄРДР 04.08.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України.

19.11.2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України.

27.11.2014 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси (справа №712/98/15-к) від 23.01.2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.04.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Черкаській області не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2ст. 367 ЦПК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду(пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням конкретних обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19.

Таким чином, судом встановлено, що загальний термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 77 місяців та 10 днів.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок тривалого необ`єктивного та упередженого розслідування, безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності, йому було спричинено значної моральної шкоди, яка полягала у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, порушенні його конституційних прав як громадянина України, нормальних життєвих зв`язків у суспільстві, сімейних відносин, погіршенні здоров`я, самопочуття та загального психоемоційного стану, що в свою чергу, вимагало від нього значних додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 464 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції правильно взяв за основу для визнання такої компенсації положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і виходив із розрахунку, відповідно до розміру, не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством чи судом.

При вирішенні питання щодо конкретного розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини даної справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань і прийшов до обґрунтованого висновку, з урахуванням вимог розумності і справедливості та наявних в матеріалах справи доказів, про можливість часткового задоволення позовних вимог в розмірі 464 000,00 грн., оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2021 року становить 6 000 гривень.

Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 складає 464 000 грн., виходячи із наступного розрахунку: ((77 місяців х 6 000 грн.) + (30 днів / 6000 грн. х 10 днів) = 464000 грн.). Такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу ОСОБА_1 , є мінімальним розміром, який гарантований законом.

Що стосується витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката в рамках кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

ОСОБА_1 просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які були ним понесені у зв`язку з наданням адвокатом Гречухою В.І. юридичної допомоги в кримінальному провадженні №0000360.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 11.12.2014 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 03.06.2016 року, квитанцію №67 від 11.12.2014 року про сплату 1000 грн. за захист у кримінальному провадженні №0000360, квитанцію №21/1 від 03.06.2016 року про сплату 2000 грн. за додатковою угодою від 03.06.2016 року №21.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до норм того законодавства, в порядку якого здійснювався розгляд справи. У зв`язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Встановлено, що судові витрати на правничу допомогу, які просить відшкодувати позивач, були понесені ним в якості оплати послуг на правову допомогу при розгляді кримінального провадження №0000360, а тому питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України).

Розподіл судових витрат, які поніс ОСОБА_1 у кримінальній справі, мав проводити суд, який ухвалив судове рішення у справі відповідно до норм КПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 в справі №242/4741/16-ц.

В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу адвоката при розгляді кримінального провадження №0000360 не підлягають до задоволення.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи, наведені представником Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко А. та ОСОБА_1 в поданих ними апеляційних скаргах, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами, не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, понесені судові витрати залишаються за особами, що їх подали.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 28 квітня 2022 року/