Провадження №2/755/1632/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму додаткових витрат на дитину в розмірі 68 057,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23.11.2022 перебувала з відповідачем у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2009 шлюб мж сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Для забезпечення належного освітнього рівня дитини та необхідності підготовки дитини для складання ЗНО, за наслідками якого особа вступає до вищого навчального закладу, позивачкою, в інтересах неповнолітньої дитини, було укладено Договори про надання освітніх послуг - № 00218 від 21 серпня 2018 року та № 00918 від 20 серпня 2019 року. Відповідно до зазначених договорів виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги з навчання слухачу - ОСОБА_3 з предметів: українська мова та література, англійська мова, математика, біологія. Відповідно до п.2.3. Договору про надання освітніх послуг № 00218 від 21.08.2018 вартість навчання складає 2 700 грн. на місяць. Відповідно до зазначеного договору позивачем було сплачено 24 525 грн. Відповідно до п.2.1. Договору про надання освітніх послуг № 00819 від 20.08.2019 вартість навчання складає 5 950 грн. на місяць. Відповідно до зазначеного договору позивачем було сплачено 60 250 грн.

28.09.2020 позивачем та дитиною - ОСОБА_3 було укладено Договір № 7313923-С-І-29 про навчання у закладі вищої освіти у «Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця». Відповідно до п.п. 1, 2 розділу III Договору про надання платної освітньої послуги, що є невід`ємним додатком до Договору № 7313923-С-І-29 про навчання у закладі вищої освіти, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 200 000 грн, а вартість навчання за один рік становить 40 000 грн. Позивачем було сплачено вартість першого року навчання у розмірі 40 000 грн.

Також дитина за станом здоров`я потребувала медичних обстежень та досліджень, за наслідком чого позивач зазнала витрат у розмірі 11 339 грн.

Разом позивачем понесено додаткових витрат на дитину у розмірі 136 114 грн., а отже з відповідача підлягає стягненню половина зазначених витрат розмірі 68 057 грн.

Оскільки позивач несе витрати на забезпечення дитини самостійно, а відповідач не бажає приймати участь у всебічному розвитку, вихованні та матеріальному забезпеченні власної дитини, позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх інтересів та інтересів дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки.

18.10.2021 до суду від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні якої ухвалою суду від 21.10.2021 відмовлено.

08.11.2021 до суду надійшов відзив відповідача з письмовими доказами на його обґрунтування, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 7 500 грн. Обґрунтовуючи заперечення на позов відповідач посилається на те, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти, підготовки до ЗНО, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (висновок Верховного суду у постановах від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18; від 26.08.2020 у справі №336/1488/19). Отже, вважає, що такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за пільговою категорією (відповідач як батько спільної дитини сторін є інвалідом 2-ої групи, ветераном війни - учасником бойових дій,), не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця. Навчальний заклад було обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем. На необхідності такого погодження наголошено у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справа № 336/1488/19.

Позивачкою не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності тяжкої хвороби у дитини, яка обумовлює необхідність додаткових витрат. У позові відсутнє обґрунтування, причини, а також рекомендації лікарів необхідності обстеження, що виключає особливі обставини. Також до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження оплати медичних послуг, зокрема квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо.

Відповідач має статус учасника бойових дій, адже брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , копією довідки № 05.04.2017 № 118/2/в виданою Головним правлінням Національної гвардії України. Відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. У зв`язки з цим дитина має право користуватися пільгами встановленими у ч.ч. 7, 8 ст. 12 ЗУ «Про статус Ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» абз. 5 п. 7 ч. 1 та абз. 7 п. 8 ч. 1 Інструкції про порядок медичного обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС, затвердженої наказом МВС від 03.06.2016 № 462 в редакції наказу МВС від 20.12.2017 № 1051.

Відповідач є пенсіонером та інвалідом другої групи, інвалідність внаслідок війни (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , довідка до акта огляду медико-санітарною експертною комісією серії 12 ААБ №425745 від 21.01.2020 та серії АВ № 555179 від 09.02.2017) - отримує пенсію по інвалідності 13 420, 10 грн. На утриманні відповідача перебувають двоє малолітніх дітей від другого шлюбу: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . З огляду на зазначене, відповідач не має можливості відшкодувати додаткові витрати. Крім того, спільний син сторін проживає разом з позивачкою, її чоловіком та їх спільною дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником Ѕ частини вказаної квартири . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2010 року у справі №2-421/210 встановлено порядок користування цією квартирою, виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату площею 10,00 кв.м., а ОСОБА_1 кімнату площею 15,2 кв.м. З 2018 року відповідач зареєстрований та проживає з дружиною та дітьми від другого шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 . Так, відповідач залишив у користування Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 сину від першого шлюбу. Окрім того, відповідач сплачує комунальні послуги за вказане житло. Також відповідачем сплачувалися аліменти на забезпечення сина у визначеному судом порядку та розмірі.

13.11.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач спростовує твердження відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі, а також заявляє про не співмірність заявлених витрат на правничу допомогу.

26.11.2021 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких наполягає на раніше викладені доводи.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральною Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як убачається з матеріалів справи, з 23.11.2002 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2009 у справі № 2-1892/1 був розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2009 у справі № 2-1892/1 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , її чоловіком ОСОБА_7 та їх спільною малолітньою дитиною ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по Ѕ частині кожному.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2010 у справі №2-421/2010 встановлено порядок користування кв. АДРЕСА_3 , виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату житловою площею 10,0 кв.м., ОСОБА_1 виділивши в користування житлову кімнату площею 15,2 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 . 23.10.2012 уклав шлюб з ОСОБА_9 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 . У даному шлюбі народились діти: ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_5 . ОСОБА_2 є пенсіонером та інвалідом другої групи, довічно, інвалідність внаслідок війни, що підтверджується пенсійним посвідчення, довідкою до акту огляду медико-санітарною експертною комісією, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої в жовтні 2021 склав 13 420, 10 грн. Також, ОСОБА_2 у вересні 2018, грудні 2019, липні - жовтні 2021, здійснював оплату житлово-комунальних послуг за адресою квартири АДРЕСА_3 .

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_13 укладено договір про надання освітніх послуг № 00218, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати послуги з навчання слухачу - ОСОБА_3 з предметів: українська мова та література, біологія, вартістю 2 700 грн на місяць, на період з 01.09.2018 до ЗНО відповідного предмету. Відповідно до зазначеного договору позивачем було сплачено 24 525 грн.

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_13 укладено договір про надання освітніх послуг № 00918 відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати послуги з навчання слухачу - ОСОБА_3 з предметів: українська мова та література, англійська мова, математика, біологія, вартістю 5 950 грн на місяць, на період з 02.09.2019 до ЗНО відповідного предмету. Відповідно до зазначеного договору позивачем було сплачено 60 250 грн.

28.09.2020 між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, було укладено Договір № 7313923-С-І-29 про навчання у закладі вищої освіти. Відповідно до умов якого заклав взяв на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника за очною (денною) формою навчання в строк з 01.09.2020 по 30.06.2025, за формою здобуття освіти за освітньою програмою магістр, за спеціальність стоматолог. Загальна вартість освітньої послуги, з урахуванням договору надання платної освітньої послуги від 28.09.2020, який є невід`ємним додатком до договору про навчання у закладі вищої освіти від 28.09.2020 № 7313923-С-І-29, за весь строк навчання становить 200 000 грн, вартість навчання освітньої послуги за кожен календарний рік окремо становить 40 000 грн. Позивачем було сплачено вартість першого року навчання у розмірі 40 000 грн.

Також, у серпні 2016 року, квітні, травні, жовтні, листопаді 2017 року, липні 2018 року, квітні 2019 року, ОСОБА_3 періодично отримував медичні послуги, а саме: МР дослідження головного мозку та хребта, аналізи венозної/капілярної крові, консультації невролога, УЗД черевної порожнини, МРТ дослідження головного мозку, УЗД щитовидної залози, ехокардіографію, вартість яких, разом, становить 11 339 грн.

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, іцо вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як зазначив Верховнии? Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:

- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;

- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;

- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);

- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В той же час, позивачем не наведено особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування різноманітних курсів вивчення мови, гуртків, відноситься до загального розвитку дитини, і є необов`язковим, а добровільним волевиявленням батьків.

Медичні обстеження не свідчать про тяжку хворобу дитини, крім того заявлені витрати медичного характеру не підтверджені належними доказами, зокрема відповідними медичними рекомендаціями щодо необхідності проведення медичного обстеження дитини.

Щодо витрат на навчання дитини, то слід зазначити, що позивач не довела, що погоджувала з відповідачем навчальний заклад, у якій мала намір вступити дитина, та не довела існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі, з урахуванням можливості дитини користуватися пільгами встановленими ст. 12 ЗУ «Про статус Ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, заявлені позивачем витрати не є додатковими витратами на дитину що викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

20.10.2021 між адвокатом Кравчук Д.В. та Петренком М.М. укладено договір №20/10 про надання правничої допомоги, за умовами п.п.1.1, 1.3, 7.1 якого, адвокат бере на себе зобов`язання щодо представництва інтересів клієнта в суді у справі №755/14670/21 про стягнення додаткових витрат на дитину, а також щодо представництва інтересів клієнта перед усіма державними та недержавними установами, організаціями незалежно від їх форми власності та підпорядкування з метою подання адвокатських запитів. За надані послуги адвокат отримує від клієнта винагороду в сумі 7 500 грн.

Відповідно до квитанції від 26.10.2021 ОСОБА_2 перераховано адвокату Кравчук Д.В. 7 500 грн за надання правничої допомоги за договором №20/10 від 20.10.2021.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона позивача у відповіді на відзив, наголошувала на невідповідності заявленого розміру витрат на правову допомогу критерію співмірності та складністю справи та обсягу наданих послуг, враховуючи розгляд справи у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін, а надані послуги полягають у складанні та подачі процесуальних документів не значної складності.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 3 000,00 грн, оскільки, на думку суду, витрати саме на таку суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 51, 141, 180, 185 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на надання правничої допомоги в сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: