Справа № 307/3384/19
П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 квітня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 307/3384/19, -

В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що позивач з 23 липня 2011 року по 30 січня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю перебуває на її утриманні та вихованні.
Ще з вересня 2015 до розірвання шлюбу позивач з відповідачем подружнім життям не проживали. За вказаний час відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина, але не регулярно та в невеликих розмірах. Після розірвання шлюбу він ще деякий час продовжував матеріально підтримувати сина, а з середини 2019 року він перестав надавати матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини.
Відповідач ОСОБА_1 служить на контрактній основі в Збройних силах України і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання та виховання сина, однак ухиляється від свого обов`язку.
Посилаючись на вказані обставини позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 03 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31.10.2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині одномісячного стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. на дитину.

Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки судом розглянуто справу у відсутності відповідача, так як він перебував і перебуває в даний час на службі в Збройних силах України (військова частина НОМЕР_1 ) та не мав змоги бути присутнім у судовому засіданні, цим самим позбавивши відповідача права доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення на позов.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що він надавав і надає матеріальну допомогу їхньому з позивачкою сину, зокрема - письмовий стіл, стілець до нього, іграшки, гірський велосипед, шкільне приладдя, одяг і багато чого іншого. Крім того, відповідачем було відкрито рахунок у АБ «УКРГАЗБАНК» на який регулярно перераховує кошти які отримує та користується їхня дитина. Зважаючи на викладене ОСОБА_1 вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості пред`явлення позовної вимоги про стягнення суми аліментів з відповідача.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 березня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

17 березня 2022 року на адресу Закарпатського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло доповнення до апеляційної скарги до яких додано письмові докази у підтвердження обставин, на які в апеляційній скарзі посилається відповідач, а саме: розпорядження про порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, довідка з буштинського дошкільного навчального закладу Тячівського району, фотокопії, виписки з банківського рахунку, копії накладних і т.д.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 23 липня 2011 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду від 30 січня 2018 року було розірвано.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданий Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 21 листопада 2016 року.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Буштинської селищної ради № 1113 від 20.05.2019 року дитина знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_2 , яка офіційно не працевлаштована.

Відповідач є військовослужбовцем і має середній заробіток на місяць в розмірі 13 429,9 грн., що стверджується довідковою військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на момент подачі позовної заяви прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2020 року 2 027 гривень, з 1 липня 2 118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Враховувавши майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з неповнолітнім сином в будинку батьків та сама веде догляд за ним, встановлений законом рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача, його середьномісячну заробітну плату, яка за останні шість місяців 2021 складає в середньому по 13 429,9 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення аліментів у розмірі 3 000 грн. щомісячно.

Доводи апелянта в скарзі про те, що він добровільно утримує сина та приймає активну участь у його розвитку, колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на те, що відповідно до норм законодавства утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків і той з батьків з ким дитина проживає вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справ, позовна заява про стягнення аліментів на дитину була подана у жовтні 2019 року і 01 листопада 2019 року провадження по даній справі відкрито і призначено розгляд на 27 листопада 2019 року у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

26 листопада 2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до його повернення у Закарпатську область у зв`язку з тим, що являється військовослужбовцем і перебуває у зоні проведення операції об`єднаних сил (а.с.22)

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року провадження по даній справі зупинено на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України (а.с. 26).

25 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Гримут Т.В. подала до Тячівського районного суду клопотання про поновлення провадження у справі (а.с. 49).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктами 1 та 3 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

Статтею 254 ЦПК України передбачено, що провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було продовжено розгляд справи без вирішення питання про поновлення провадження, оскільки ухвала про поновлення провадження судом не постановлювалася.

Відповідно до порложень ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте, у даній справі, зазначена обставина жодним чином не вплинула на вирішення справи та законність рішення.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справу у його відсутності, коли він перебував на службі у Збройних силах України і не мав змоги бути присутнім у судовому засіданні, варто зазначити наступне, то ця обставина також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на те, що судові засідання по даній справі неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою відповідача, який повістки не отримував, оскільки до суду поверталися конверти які направлялися на адресу відповідача з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про наявність даної справи у Тячівському районному суду ОСОБА_1 було відомо, про своє місце перебування він суд не повідомляв.

Разом із цим, як вбачається з Втягу протоколу № 7 проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській райдержадміністрації ОСОБА_1 був присутнім на засіданні по розгляду питання щодо зміни порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, яке відбулося 03 серпня 2021 року, на момент коли провадження по справі № 307/3384/19 було зупинено у зв`язку з перебуванням відповідача на території Донецької та Луганської областій як особа що перебуває у складі Збройних Сил України. Проте, відповідач про своє повернення до закарпатської області суд також не повідомив.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду від 03 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді: