Справа № 936/783/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Петренко Галини на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене головуючим суддею Павлюком С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення депозитного вкладу

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення депозитного вкладу.

Позов обґрунтовував тим, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк».

Згідно з приписами статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон N 4452-VI), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень Позивачем отримана гарантована сума відшкодування за вкладами, розміщеними в AT «Дельта Банк» в повному обсязі,

В той же час, вимоги кредиторів, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону N 4452-VI, задовольняються у процедурі ліквідації неплатоспроможного банку за рахунок коштів, одержаних від реалізації майна банку та у черговості, встановленій Законом. При цьому, кредиторські вимоги позивача включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «Дельта Банк» і підлягають задоволенню у четверту чергу. Згідно довідки від 22.11.2016 року № 05-3339312 у позивача значиться акцептована сума в розмірі 13 494 грн 14 коп.

Наразі здійснюється задоволення вимог кредиторів четверної черги. В той же час, відповідна сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу в розмірі 13494 грн. 14 коп. до цього часу не відшкодована.

З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути із ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача акцептовану суму кредитних вимог у розмірі 13 494,14 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» акцептовану суму кредитних вимог в розмірі 13 494,14 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Петренко Г., не погоджуючись із вказаним рішенням суду подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», було укладено договори банківського вкладу № 6728 від 24.11.2014 (сума 20.000.00 UAH). № 6759 від 24.11.2014 (сума 50 000.00 UAH), № 6741 від 24.11.2014 (сума 30 000.00 UAH), № 6746 від 24.11.2014 (сума 50 000.00 UAH).

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк».

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення про затвердження Реєстру кредиторських вимог AT «Дельта Банк», що було офіційно оприлюднено на сайті, та вказано, що задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку у черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Повну гарантовану суму відшкодування в розмірі 200.000,00 грн вкладник ОСОБА_1 отримав за рахунок коштів Фонду.

22.11.2016 Позивачу Банком було надіслано довідку № 05-3339312 про включення його вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «Дельта Банк» на загальну суму 13.499,42 грн., в т.ч. до четвертої черги у сумі 13.494,14 грн. та до сьомої черги у сумі 5,28 грн. та зазначено, що задоволення кредиторських вимог гр. ОСОБА_1 здійснюватиметься в строки та розміри визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та в черговості, що передбачена пунктом 4 частини 1 статті 52 Закону N 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов`язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною 5 цієї статті.

Кредиторські вимоги позивача віднесені до четвертої групи кредиторських вимог.

До четвертої групи кредиторів включаються кредитори (вкладники банку), які отримували від банку відсотки за своїми вкладами на загальних підставах, але сума їх вкладу перевищувала суму 200 000,00 гривень. Тому такі особи, отримавши гарантовані державою 200 000,00 гривень, були включені до акцептованого реєстру кредиторів 4-ї чергу.

Вважаємо, що Позивачем, всупереч чітко визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку задоволення вимог кредиторів, було обрано невірний спосіб захисту свого права, шляхом стягнення суми вкладу із Відповідача, та як наслідок, судом першої інстанції було винесено рішення із порушенням норм матеріального права, які регулюють правовідносини між вкладником та банком, який виводиться з ринку.

Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції по суті є передчасними, зробленими без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом порушені вимоги щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун В.М., подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 2 березня 2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015р. запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Згідно постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015р. №644 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015р. прийняте рішення №181 "Про початок здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В., строком на два роки з 5 жовтня 2015р. до 4 жовтня 2017р. включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення 20 лютого 2017 р. №619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до даного рішення продовжено строки повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активам Кадирова Владислава Володимировича на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.04.2019 року №772 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» було делеговано повноваження ліквідатора Матвієнку Андрію Анатолійовичу».

А 24.09.2020 року прийнято виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення №1724 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк», яким продовжено строк управління майном (активами) АТ «Дельта Банк» та задоволення вимог його кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції припустив, що позаяк на сайтах АТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутня інформація про те, що відповідачем продовжується виплата заборгованості кредиторам третьої черги, то зазначене є свідченням того, що відповідач перейшов до здійснення виплат четвертої черги.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів за наступних мотивів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, частини 1, 2 ст. 2 ЦПК України.

За змістом вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, ч. 1 ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.10.2018 року №Н1-036-19653/Н на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що останнім отримана гарантована сума відшкодування (200.000,00) за вкладами, розміщеними в АТ «Дельта Банк» у повному обсязі як це встановлено ст. 26 Закону N 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наразі здійснюється задоволення вимог кредиторів третьої черги, а.с. 7.

Довідкою від 22.11.2016р. № 05-3339312 АТ «Дельта Банк» стверджується, що кредиторська вимога ОСОБА_1 включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк». Задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 здійснюватиметься в строки та розмірах, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та в черговості, що передбачена пунктом 4 частини 1 статті 52 Закону N 4452-VI, а саме: в 4 чергу 13.494,14 грн., в сему чергу 5,28 грн., а.с. 6.

Процедури ліквідації банків, передбачені розділом VIII Закону N 4452-VI, мають багато спільного з процедурами ліквідації банкрута, передбаченими Кодексом України з процедур банкрутства. Так, в обох випадках повноваження органів управління переходять до особи, визначеної відповідно до закону, яка вправі, в тому числі, звертатися з вимогами до осіб, які мають дебіторську заборгованість перед банкрутом або банком; здійснюється продаж майна банкрута або банку; в обох випадках коштів банкрута або банку, в тому числі виручених від продажу майна, може не вистачити для задоволення вимог всіх кредиторів, тому кошти банкрута або банку спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій законом.

Законом N 4452-VI установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону N 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону N 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону N 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону N 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

З факту неплатоспроможності банку випливає, що майна банку може не вистачити для розрахунку зі всіма кредиторами. За таких умов відповідно до частини першої статті 26 Закону N 4452-VI держава гарантує окремій категорії кредиторів (вкладників, визначення яких наведено у пункті 4 статті 2 цього Закону) відшкодування коштів за їхніми вкладами. Сума граничного розміру гарантованого державою відшкодування коштів вкладникам становить 200 тисяч гривень. Таке відшкодування спрямоване на захист найбільш вразливої частини кредиторів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону N 4452-VI Фонд набуває прав кредитора банку, зокрема, на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам банку.

Стосовно ж решти вимог кредиторів (включаючи вимоги вкладників у сумі понад розмір гарантованого державою відшкодування), з огляду на можливу недостатність коштів неплатоспроможного банку, законодавець вирішує, які саме категорії кредиторів потребують переважного захисту. Для цього встановлюється черговість їх задоволення.

Така черговість встановлена статтею 52 Закону N 4452-VI. Відповідно до пункту 4 зазначеної статті задоволення вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, здійснюється в четверту чергу.

Оскільки позачергове задоволення вимог окремих кредиторів (зокрема, вкладників) неплатоспроможного банку здатне призвести до неможливості задоволення вимог інших кредиторів цієї ж або вищої черги, воно порушувало би баланс інтересів кредиторів банку і не відповідало б Закону N 4452-VI.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення вимог вкладників у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Закону N 4452-VI. Близькі за змістом висновки викладені в численних постановах Верховного Суду України, Верховного Суду та підтверджені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18, пункт 57).

Зважуючи на ту обставину, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб акцептованої суми у розмірі 13.494,14 грн, проходить процедура здійснення задоволення в четверту чергу вимог вкладників - фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, як це передбачено пунктом 4 частині 1 статті 52 Закону N 4452-VI. То зазначена обставина являється перешкодою для ОСОБА_1 щодо позачергового отримання такої суми, так-як здатне призвести до неможливості задоволення вимог інших кредиторів цієї ж або вищої черги, та порушувало би баланс інтересів кредиторів банку і не відповідало б Закону N 4452-VI.

Колегія суддів наголошує на тім, що для правовідносин, які виникли під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону N 4452-VI як спеціальні, ніж загальні норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, здійснення процедури ліквідації банку, унеможливлює стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів в інший спосіб, аніж це передбачено по процедурі Закону N 4452-VI.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції не врахував вимог норм спеціального закону та за наявності припущення ухвалив судове рішення яке не можна визнати законним.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає на підставі ст. 376 ЦПК України скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в позові. А звідси, вимоги апеляційної скарги, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 1.362,00 грн, підлягають стягненню із позивача.

Приймаючи до уваги встановлене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Петренко Галини, задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року скасувати та постановити у цій справі постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення депозитного вкладу.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк», , юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, судові витрати у розмірі 1.362,00 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 28 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: