ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3388/22 Справа № 208/1915/21 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою та від шлюбу у них народилось двоє дітей: повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, сімейне життя між сторонами не склалось та шлюб було розірвано.

На даний час повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у вищому навчальному закладі та знаходиться на його утриманні, при цьому, відповідачка на утримання сина матеріальної допомоги не надає.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд стягнути аліменти з ОСОБА_1 на його користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), до закінчення сином навчання, щомісячно, але не більше ніж як до досягнення сином двадцяти трьох років, а також допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу, встановленого законом.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на його користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), до закінчення сином навчання в Дніпровському національному університеті залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, термін навчання до 30 червня 2024 року, щомісячно, але не більше ніж як до досягнення сином двадцяти трьох років, починаючи з 22 березня 2021 року. В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено негайне виконання. В іншій частині позову відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, тому справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1995 року (а.с.48), який розірвано 10 червня 2020 року.

ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №96 (а.с.10).

Згідно довідки про склад сім`ї №001075642, син ОСОБА_3 зареєстрований разом з батьком ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно довідки №000194 від 05 березня 2021 року, виданої Начальником відділу кадрів ОСОБА_5 , син позивача навчається в Дніпровському національному університеті залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, форми навчання денна, термін навчання до 30 червня 2024 року (а.с.16).

З 17 липня 2020 року ОСОБА_2 знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та від шлюбних відносин у них народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також встановлено, що малолітня донька позивача та відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом із відповідачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.42), відповідачка працює та має дохід (а.с.84).

Мати відповідачки ОСОБА_8 , 1956 року народження, згідно довідки, виданої лікарем ОСОБА_9 , має захворювання, які потребують лікування (а.с.46), та є пенсіонером (а.с.50).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на день звернення до суду з даним позовом не досяг 23 років, продовжує навчання та не працюває, оскільки навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим, він потребує матеріальної допомоги, тоді як, відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, а тому дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог як обґрунтованих.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що, визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції не досліджено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст.199 СК України.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на день звернення до суду з даним позовом не досяг 23 років, продовжує навчання та не працював, оскільки навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Так, у відповідачки на утриманні є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та непрацездатна мати, тоді як у позивача також на утриманні знаходиться дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, згідно довідки з місця роботи відповідачка ОСОБА_1 працює та отримує доходи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки повнолітній син ОСОБА_3 продовжує навчатися, проживає у гуртожитку, та у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідачка, яка є працездатною особою, зобов`язана утримувати повнолітнього сина, разом з тим, згідно наданих сторонами доказів, вона має таку можливість.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме присудження на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина аліментів в розмірі 1/6 частки доходів відповідача щомісячно, оскільки такий розмір визначено з урахуванням як майнового та сімейного стану позивача, на утриманні якого знаходиться малолітня дитина від другого шлюбу, так і доходів відповідачки, на утриманні якої знаходиться малолітня донька позивача та відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова