Справа № 621/3852/21
Провадження № 2/621/157/22
Іменем України
29 квітня 2022 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючий - суддя Вельможна І.В.,
секретар судового засідання Лацько А.В.,
представник позивача адвокат Гетьман С.А.,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
06.12.2021 ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення боргу у загальному розмірі 110253 грн. 90 к., з яких 108920 грн., 00 к., сума основного боргу та 1333 грн. 90 к., 3 % річних.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 , зазначив, що 21.04.2021 він передав ОСОБА_2 , в борг 3 000 доларів США, зі строком повернення до 21.07.2021.
Крім того, 22.04.2021 він передав ОСОБА_2 , в борг 1000 доларів США, зі строком повернення до 29.04.2021.
29.04.2021 за домовленістю сторін було продовжено строк виконання зобов`язання за договором позики від 22.04.2021 та визначено кінцевий термін повернення коштів 22.05.2021.
Відповідачем складено розписки про отримання коштів та поставлено власний підпис. У зазначений час відповідач ОСОБА_2 , борг йому не повернула, у зв`язку з чим він був вимушений звернутись за захистом свого порушено права до суду.
З урахуванням зазначеного просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у загальному розмірі 110253 грн. 90 к., з яких 108920 грн., 00 к., сума основного боргу та 1333 грн. 90 к., 3 % річних. Понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по оплаті судового збору.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.01.2022.
10.01.2022, 14.02.2022, 02.03.2022 судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2
29.04.2022 учасники справи на судовий розгляд не з`явились.
Від представник позивача адвоката Гетьман О.М., надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 , на задоволенні позову наполягали, не заперечували проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 , яка повідомлялась рекомендованими листами, направленими їй судом та через оголошення про виклик в судове засідання, що розміщене на загально доступному офіційному веб-порталі Судової влади України, про причини повторної неявки не повідомила, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала.
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
На підставі відомостей, повідомлених позивачем та його представником під час судового розгляду у поясненнях, а також відомостей, що містяться у письмових доказах, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Так, 21.04.2021 та 22.04.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договори позики у письмовій формі (8,9).
Відповідно до Договору позики від 21.04.2021, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику до 21.07.2021, на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 , вказаної суми, складено відповідну розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи.
22.04.2021, ОСОБА_1 , передав позичальнику ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які остання зобов`язується повернути позику до 29.04.2021, на підтвердження вказаного факту, складено відповідну розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи.
29.04.2021 за домовленістю сторін було продовжено строк виконання зобов`язання за договором позики від 22.04.2021 та визначено кінцевий термін повернення коштів 22.05.2021. (а.с.10)
Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно до ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц .
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договорів позики від 21.04.2021 та 22.04.2021 та наявності з боку відповідача ОСОБА_2 , невиконаних зобов`язань за цими договорами.
У наданих позивачем боргових розписках зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника ОСОБА_2 , тому вказані розписки є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики.
Зі змісту зазначених розпискок від 21.04.2021 та 22.04.2021 вбачається, що позикодавець ОСОБА_1 , виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику у власність грошові кошти в загальному розмірі 4000 доларів США. Встановлений строк повернення боргу, 3000 доларів США до 21.07.2021, 1000 доларів США у строк до 22.05.2021.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, так ОСОБА_2 , отримала позику в іноземній валюті, а позивач ОСОБА_1 , просить стягнути суму боргу саме у грошовій одиниці гривні, за курсом НБУ станом на 02.12.2021, який складав 27,2296, а тому позичальник зобов`язаний, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у гривні, яка отримана у позику.
Укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а тому за встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , в частині стягнення з відповідача суми у розмірі 108920 грн. 00 к.
Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача 3 % річних за період з 22.07.2021 по 02.12.2021 розрахунок яких визначив у розмірі 1333 грн. 90 к.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
В зв`язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договорами позики, виходячи з позовних вимог ОСОБА_1 , щодо розрахунку суми, яка підлягає стягненню, не виходячі за межі позовних вимог в цій частині, суд дійшов до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період часу період з 22.07.2021 по 02.12.2021 у розмірі 1333 грн. 90 к.
Підсумовуючі зазначене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Враховуючи, що представником відповідача - адвокатом Гетьман О.М., подано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, копії Договору про надання правової допомоги 01.12.2021, сума витрат на оплату послуг адвоката 5000 грн., є підтвердженою та співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, суд вважає заявлені вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу обгрунтованими, у зв`язку з чим вказана вимога підлягає задоволенню.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики від 21.04.2021 та 22.04.2022 у розмірі 108920 (сто вісім тисяч дев`ятсот двадцять) грн., 00 к., 1333 (одну тисячу триста тридцять три) грн. 90 к., 3% відсотків річних, а всього 110253 (сто десять тисяч двісті п`ятдесят три) грн. 90 к.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрати по оплаті судового збору у розмірі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн. 60 к.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 29.04.2022.
Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ПІН НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , ПІН НОМЕР_2 .