ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

14 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13158/21
Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/305/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Міністерство оборони України (Комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 22 листопада 2021 року, місце постановлення ухвали м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання членами сім`ї зятя та онуків, визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії, визнання права на отримання житлового приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб, зобов`язання надати житлове приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб та відшкодування заподіяної моральної шкоди, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Міністерство оборони України (Комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання членами сім`ї зятя та онуків, визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії, визнання права на отримання житлового приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб, зобов`язання надати житлове приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб та відшкодування заподіяної моральної шкоди. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив: визнати членами сім`ї ОСОБА_1 його зятя - ОСОБА_4 та онуків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладені в рішеннях житлової комісії, що юридично оформлені у формі протоколів її засідань №10 від 01.09.2020 року та №16 від 09.12.2020 року; визнати право позивача ОСОБА_1 на отримання його сім`єю складом із п`яти осіб житлового приміщення, на отримання якого його сім`я має законне право згідно підстав п.2 прикінцевих положень Закону України від 24.06.2004 року №1865-IV Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статті 31, ч.3 статті 50 Житлового кодексу України, п.6 постанови КМУ №1081 від 03.08.2006 року, п.7 наказу МОУ №380 від 31.07.2018 року та п.п.24,35 наказу МОУ від 03.02.1995 року №20 Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України, затвердженого в Міністерстві юстиції України 20.02.1995 року №43/579 без здачі державної квартири, в якій залишаються проживати, зокрема, повнолітні члени сім`ї, які законно виключені зі складу його сім`ї на отримання житла, і які є вже окремими сім`ями; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати позивачу ОСОБА_1 житлове приміщення на склад його сім`ї із п`яти осіб; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання членами сім`ї зятя та онуків, визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії, визнання права на отримання житлового приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб, зобов`язання надати житлове приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 22.11.2021 року є незаконною, необґрунтованою в силу невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, незаконного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, засад верховенства права, принципу рівності всіх перед законом і судом та невідворотності дії нормативних актів в часі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №712/5476/19, провадження №14-62цс20, оскільки даною постановою визначено, що спори про оскарження відмови у забезпеченні жилими приміщеннями або у призначенні грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, та про зобов`язання надати такі приміщення чи виплатити грошову компенсацію, стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких пільг (гарантій). І за даних обставин, такі спори необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства. Доводи апеляційної скарги стверджують, що на всі інші спори поширюється цивільна юрисдикція, і надавати будь-які тлумачення з даного приводу інші судові інстанції не мають жодних законних підстав, окрім Великої Палати Верховного Суду. Доводи апеляційної скарги вказують, що п.6 статті 92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що апелянт вимушений знову звертатись до суду з даною апеляційною скаргою, оскільки при розгляді справи №750/3665/20 Чернігівським окружним адміністративним судом не було виконано вимоги статті 9 КАС України, при цьому, протокольна ухвала від 30.09.2021 року Чернігівського окружного адміністративного суду про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог оскаржується в апеляційному порядку.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Міністерство оборони України (Комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України), належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи (а.с.48-52), не з`явились. Від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради на адресу Чернігівського апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.53,54,55).

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Савицький І.О. підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання членами сім`ї зятя та онуків, визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії, визнання права на отримання житлового приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб, зобов`язання надати житлове приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.11.2021 року, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, дійшов висновку, що всі підняті питання мають вирішуватись в рамках вимог позивача щодо забезпечення його, як колишнього військовослужбовця, житлом із складом сім`ї п`ять осіб, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.11.2021 року не відповідають фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції від 22.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №712/5476/19, провадження №14-62цс20, оскільки даною постановою визначено, що спори про оскарження відмови у забезпеченні жилими приміщеннями або у призначенні грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, та про зобов`язання надати такі приміщення чи виплатити грошову компенсацію, стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких пільг (гарантій). І за даних обставин, такі спори необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства. Доводи апеляційної скарги стверджують, що на всі інші спори поширюється цивільна юрисдикція, і надавати будь-які тлумачення з даного приводу інші судові інстанції не мають жодних законних підстав, окрім Великої Палати Верховного Суду. Доводи апеляційної скарги вказують, що п.6 статті 92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки. Доводи апеляційної скарги зазначають, що апелянт вимушений знову звертатись до суду з даною апеляційною скаргою, оскільки при розгляді справи №750/3665/20 Чернігівським окружним адміністративним судом не було виконано вимоги статті 9 КАС України, при цьому, протокольна ухвала від 30.09.2021 року Чернігівського окружного адміністративного суду про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог оскаржується в апеляційному порядку.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Таким чином, право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1,2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пункт 17 частини першої статті 4 КАС України визначає поняття публічної служби.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №712/5476/19, провадження №14-62цс20, 41. Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 22.11.2021 року також прийнято до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №640/22013/18, провадження №14-58цс20.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , позивач, як колишній військовослужбовець, ставить питання про забезпечення його із складом сім`ї п`ять осіб житлом та стягнення моральної шкоди, у зв`язку із незабезпеченням його сім`ї житлом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.11.2021 року відносно того, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, необхідно дійти висновку, що всі підняті у позовній заяві питання мають вирішуватись в рамках вимог позивача ОСОБА_1 щодо забезпечення його, як колишнього військовослужбовця, житлом із складом сім`ї п`ять осіб, і за даних обставин, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та має бути вирішений адміністративним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання членами сім`ї зятя та онуків, визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії, визнання права на отримання житлового приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб, зобов`язання надати житлове приміщення на склад сім`ї із п`яти осіб та відшкодування заподіяної моральної шкоди. При цьому, в ухвалі від 22.11.2021 року судом першої інстанції зазначено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Необхідно також зазначити, що у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підготовки (Чернігівський обласний військовий комісаріат), Міністерства оборони України про визнання права на отримання компенсації за належне для отримання жиле приміщення, визнання незаконними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (унікальний номер справи №750/3665/20). Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.07.2020 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.09.2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року, справа №750/3665/20, провадження №61-15384св20, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.07.2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23.09.2020 року у даній справі, скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підготовки (Чернігівський обласний військовий комісаріат), Міністерства оборони України про визнання права на отримання компенсації за належне для отримання житлове приміщення, визнання незаконними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду від 31.03.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено; справу №750/3665/20 передано для продовження розгляду до Чернігівського адміністративного суду.

Як вбачається із постанови Верховного Суду від 24.02.2021 року, справа №750/3665/20, провадження №61-15384св20, закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підготовки (Чернігівський обласний військовий комісаріат), Міністерства оборони України про визнання права на отримання компенсації за належне для отримання житлове приміщення, визнання незаконними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд дійшов висновку, що наявний у справі спір виник у зв`язку з відмовою органу владних повноважень надати житло особі, звільненій з військової служби, або виплатити їй належну грошову компенсацію за таке житло та стосується проходження публічної (військової) служби, а отже правовідносини, що виникли між сторонами є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим зазначена справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.11.2021 року, постановленої на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 21.02.2022 року.

Головуючий: Судді: