Ухвала

Іменем України

29 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 222/515/21

провадження № 61-1562ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» (далі ТОВ «Агрофірма «Агротіс») про розірвання договору оренди землі, витребування її з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 15 вересня 2008 року уклала договір оренди земельної ділянки площею 4,530 га, кадастровий номер :04:000:0890 з ТОВ «Агрофірма «Агротіс».

За умовами договору ОСОБА_1 передала в оренду відповідачу земельну ділянку площею 4,530 га на 12 років, сторонами погоджено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту його підписання та державної реєстрації.

Договором на орендаря покладено обов`язок нести витрати з оформлення та реєстрації договору та орендодавець не була наділена правом контролювати дії орендодавця щодо реєстрації спірного договору оренди.

З часу підписання угоди у 2008 році відповідач прийняв земельну ділянку та приступив до використання, проте державна реєстрація договору оренди відбулась 26 червня 2012 року.

Договір оренди земельної ділянки повинен припинити свою дію після закінчення 12-річного строку у 2020 році, оскільки орендарем у 2008 році земельну ділянку було прийнято у використання.

Порушення строку проведення державної реєстрації договору оренди порушує права позивача як власника земельної ділянки тим, що строк дії договору повинен закінчитись у 2020 році, саме з моменту підписання договору.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не довела існування об`єктивних обставин, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо ухилення від державної реєстрації договору або, що відповідачем було відмовлено, на прохання позивача, в наданні відповідних документів для реєстрації договору або звернення позивача щодо порядку або можливості самостійно провести реєстрацію було залишено без розгляду.

Належні докази зловживання чи ухилення відповідача від своєчасного здійснення реєстрації договору оренди землі позивачем не надані.

Також суди вказували, що на момент пред`явлення позову договір оренди земельної ділянки не припинив свою дію, тому позовні вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки у встановлений ЦК України спосіб є недоведеними та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 21 січня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Володарського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у вказаній вище справі.

Як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0890, площею 4,530 га, розташованої на території Володарської селищної ради Володарського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН №116842 від 14 квітня 2008 року.

15 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Агротіс» уклали договір оренди землі, за умовами якого ТОВ «Агрофірма «Агротіс» отримало в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :04:000:0890, площею 4,530 га, розташовану на території Володарської селищної ради Володарського району Донецької області, власником якої є позивач.

Вказаний договір оренди містить істотні умови договору оренди, якими є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), дата укладення та строк дії договору оренди 12 років (п. 8), орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (п. п. 9-14).

Пунктами 37, 38, 39, 43 договору оренди землі від 15 вересня 2008 року визначено, що його дія припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено; дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав визначених законом; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається; договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Володарському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 червня 2012 року за № 02149.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

На час підписання договору оренди - 15 вересня 2008 року частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України та вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним.

Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, у цій справі суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для дострокового розірвання договору, оскільки позивач не довів істотного (в розумінні статті 651 ЦК України) характеру порушень відповідачем своїх обов`язків.

Інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України, позивач не зазначив і суди не встановили. А тому обґрунтованими є висновки судів про те, що момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 квітня 2022 року у справі справа № 473/961/20 (провадження № 61-18058св20).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року і постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19, уже виклала у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суди попередніх інстанції розглянули справу відповідно до такого висновку.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» про розірвання договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров