Справа №490/975/22
Провадження №2-о/487/82/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменка В.В., за участю секретаря судового засідання Горохівського О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу №490/975/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просить застосувати до останнього обмежувальний припис у вигляді заборони наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання, навчання дітей, роботи, інших місць відвідування ОСОБА_1 , а також заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати заявника, переслідувати, вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.10.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі, з 07.08.2021 фактично шлюбні відносини припинені, сторони почали проживати окремо, а 13.10.2021 шлюб між ними розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва. Під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно здійснював фізичний та моральний тиск на заявника, дітей та батьків, що стало підставою для розриву шлюбних відносин. Проте ОСОБА_2 все одно не залишає заявника у спокої, з моменту погіршання сімейних відносин її автомобіль переслідують. Кривдник не дає їй спокійно жити, дзвонить їй, її батькам та дітям з погрозами. Так, 02.01.2022 заявник отримала повідомлення на месенджер Telegram із текстом "S Novim Godom!" та прикріпленим відеофайлом. Відправником вказаного повідомлення є, невідома особа, що підписана як "ups" з номером телефону НОМЕР_1 . Зазначено, що відео змонтоване із значної кількості фото та відео на яких відображена ОСОБА_1 , адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Із тексту, що міститься в відео та його елементів видно, що матеріали, які використовувались для монтажу зняті прихованою камерою неодноразово, під час її зустрічей із адвокатами. З даного відео очевидним є те, що з метою зйомки вказаних відео, до заявника та її представників, було застосовано зовнішнє спостереження протягом тривалого періоду часу.

Крім того, після 22:00 год 11 січня 2022 року ОСОБА_2 в стані сильного алкогольного сп`яніння почав телефонувати їх дітям і повідомив, що він приїде. Через деякий час ОСОБА_2 приїхав з великою кількістю охоронців, вимагав відчинити йому двері, погрожував по телефону заявнику, дітям та батькам що вижене всіх з будинку. У зв`язку з діями ОСОБА_2 , які обмежують доступ до спільно нажитого майна, просить суд видати відносно нього обмежувальний припис із визначенням тимчасових обмежень його прав.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2022 відкрито провадження у справі.

08.02.2022 до Центрального районного суду м. Миколаєва від представника заінтересованої особи надійшли заперечення на заяву, у яких останній просив відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_2 із заявою про видачу відносно нього обмежувального припису не згоден та не вбачає у своїх діях ознак домашнього насильства у будь-якій визначеній законодавством формі. Співробітники поліції взагалі не викликались, у зв`язку із начебто вчиненням домашнього насильства відносно заявника та дітей, до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 не притягувався. Також зазначив, що наданих заявником доказів не достатньо для визнання ОСОБА_2 кривдником, тобто особою, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Заяву взагалі не підтверджено належними доказами, що заявник є особою, постраждалою від домашнього насильства, а ОСОБА_2 кривдником, а тому підстав для застосування до останнього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, до яких належить обмежувальний припис, загалі немає.

Ухвалою Центрального районного суду м Миколаєва від 08.02.2021 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2022 справу прийнято до провадження, призначено до судового розгляду.

До судового засідання представник заявника не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2001 зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 27 жовтня 2001 року Серія НОМЕР_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.10.2021 шлюб між сторонами розірвано (справа №490/6524/21).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя.

Таким чином, заявник та ОСОБА_2 , є особами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що ОСОБА_2 щодо неї та спільних дітей вчиняє психологічне домашнє насильство.

Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників процесу, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження реалізації прав та свобод у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Так, на підтвердження викладених в заяві тверджень, заявник додала до заяви дві заяви про вчинене кримінальне правопорушення, компакт-диск, що містись аудіо-запис телефонної розмови ОСОБА_2 та дітей, а також відеофайл, який нібито підтверджує факт переслідування.

Втім, до наданих заявником доказів суд відноситься критично, оскільки з трьох аудіофайлів неможливо ідентифікувати приналежність голосу тій чи іншій особі. Що стосується відеофайлу, в матеріалах справи відсутні докази та відомості його походження і що саме ОСОБА_2 причетний до створення.

Інших належних та допустимих доказів того, що заінтересована особа є кривдником в розумінні вищевказаного законодавства, суду не надано.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Приймаючи до уваги скорочені строки розгляду справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 294, 350-1-350-8,354 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.В. Кузьменко

Повний текст рішення складено 03.05.2022.