Справа № 369/1977/22
Провадження №2/369/3581/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/1977/22 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа №369/1977/22.

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову у цивільній справі №369/1977/22 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа №369/1977/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заявник також вказує, що підставою для подання цієї позовної заяви став факт того, що відповідач одержав у борг від позивача грошові кошти в сумі 480 000 доларів США до 11 листопада 2021 року, що підтверджується копією доданої до позовної заяви боргової розписки, проте всупереч існуючим домовленостям у визначені строки кошти не повернув, з огляду на що у позивача виникли підстави для стягнення з відповідача наданих в борг коштів у сумі 480 000 доларів США, а також 3% річних у сумі 3 274, 552 доларів США.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, доданої до позовної заяви, за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: група нежитлових приміщень, загальною площею 93,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 224; 11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611.

ОСОБА_1 вказує, що зазначене майно за своєю ринковою вартістю є неспівмірним із заявленими позивними вимогами і його вартість є явно менша за позичену ним відповідачу суму, проте за рахунок такого майна позивач матиме можливість хоча б частково виконати рішення суду.

Крім цього, заявник вказує, що у даному випадку у суду відсутні підстави застосувати зустрічне забезпечення, оскільки з огляду на предмет спору та обраний спосіб забезпечення позову відсутні підстави вважати, що відповідачу таким забезпеченням позову будуть спричиненні збитки, адже нерухоме майно, яке позивач просить обтяжити, продовжуватиме знаходитися у його користуванні та володінні і він матиме змогу використовувати його за цільовим призначенням.

На підставі вище наведеного заявник просила суд, в порядку забезпечення позову накласти арешт на належне ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , нерухоме майно, а саме на:

групу нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224;

11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611.

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії державним реєстраторам у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 нерухомого майна, а саме:

групи нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224;

11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, утруднення виконання рішення суду попередженням потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у частині накладення арешту майна та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, в частині накладення арешту на групу нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224; 11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611 є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на групу нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224; 11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611.

Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії державним реєстраторам у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 нерухомого майна, а саме: групу нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224; 11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611, оскільки, вказана вимога охоплюється поняттям накладення арешту та передбачає заборону відчужувати його, а тому не потребує додаткової заборони вчиняти будь які дії щодо відчуження та реєстрації права власності.

Зважаючи на викладене вище, обраний спосіб забезпечення позову, заявлені позовні вимоги, та вимоги діючого законодавства на даний час, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву - задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на належне ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , нерухоме майно, а саме:

групу нежитлових приміщень, загальною площею 93, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224;

11/100 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна:5278611.

В решті вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Фінагеєва І.О.