У Х В А Л А

13 квітня 2022 року

м. Київ

Справа № 710/528/21

Провадження № 14-22цс22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Сімоненко В. М.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В.,

Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М.,

Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М.,

Ткача І. В.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державним службовцем за касаційною скаргою Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 липня 2021 року

ВСТАНОВИЛА:

1. У квітні 2021 року Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України

з прав людини звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоду.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з наказом Уповноваженого з прав людини від 06 травня 2019 року № 275/к ОСОБА_1 є державним службовцем, що обіймає посаду головного спеціаліста Відділу регіонального представництва в центральних областях Секретаріату Уповноваженого з прав людини згідно з протоколом засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії Б та В від 16 квітня 2019 року № 10.

3. Матеріальна шкода завдана позивачу у зв`язку стягненням з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в загальній сумі

20 132,81 грн. внаслідок невиконання відповідачем судового рішення щодо його бездіяльності, пов`язаної з неналежним реагуванням відповідача на скаргу громадян.

4. Відповідно до наказу від 15 лютого 2021 року № 211/к до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за допущену бездіяльність, який ним не оскаржувався.

5. На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 20 132,81 грн.

6. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 08 червня

2021 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду

від 27 липня 2021 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 1

частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України), оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу його право звернутися з адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду.

7. Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що збитки, про стягнення яких просить позивач, виникли внаслідок визнання постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 580/4158/19 протиправною бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та одночасно Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (відповідача у справі, що переглядається) при розгляді скарги громадянина від 24 липня 2019 року. При вирішенні адміністративним судом питання про протиправність дій (бездіяльності), що призвели в подальшому до стягнення коштів з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, не відбулося розмежування міри відповідальності як Секретаріату, так і Регіонального представника, тому для вирішення питання про покладення відповідних збитків саме на працівника (Регіонального представника) суд має встановити міру його відповідальності, визначити конкретні дії чи бездіяльність працівника, що призвели до виникнення таких збитків, надавши оцінку в тому числі наказу про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності (від 15 лютого 2021 року № 211/к про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани за допущену бездіяльність). За відсутності вирішення адміністративним судом питання про відповідальність саме регіонального представника в аспекті спричинення його роботодавцю збитків, окремо розглядати вимоги про відшкодування таких збитків у межах цивільного судочинства буде передчасним.

8. За наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 05 грудня

2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, виходила з таких міркувань: у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи; водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення; вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані

з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення

з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення

з державної служби. Тому ця справа за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення збитків, завданих особою, що проходила публічну службу (державну службу), має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

9. Апеляційний суд відхилив посилання скаржника на те, що предмети спору

у справі № 818/1688/16 та в цій справі є різними, оскільки в обох справах вирішувалося питання про відшкодування шкоди за вимогами роботодавця за рахунок особи, що проходила публічну службу, завданої такою особою майнової шкоди у ході виконання своїх трудових обов`язків. В обох справах шкода виникла з протиправних дій чи бездіяльності осіб, що проходили публічну службу, що є важливим для визначення юрисдикції, оскільки суд має оцінити при вирішення спору, у тому числі, і правомірність дій працівника. Доводи скаржника про те, що такий спосіб захисту не передбачено КАС України є помилковими, оскільки за положеннями частини четвертої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (без обмеження певними способами захисту). У разі виникнення питання про відшкодування шкоди, що мало місце під час проходження публічної служби, відповідний суб`єкт матиме право на звернення з такими позовними вимогами саме до адміністративного суду. Доводи скаржника про те, що при розгляді справ, пов`язаних з проходженням публічної служби, завданням адміністративного суду є захист громадян, а не суб`єктів владних повноважень, як у цій справі, є необґрунтованими, оскільки таких положень норми КАС України не містять.

10. 28 серпня 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 липня 2021 року в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішити питання про розподіл судових витрат.

11. Касаційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16 стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки відповідач не скористався правом оскарження рішення дисциплінарної комісії, то він погодився з її висновками та рішенням. У справі, що переглядається, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів, які сплачено позивачем за невиконання рішення суду відповідачем, що є встановленим фактом та не оскаржувалось. Відповідач не є матеріально відповідальною особою, а його дії, якими завдано шкоди, не пов`язані з майновим правопорушенням. Завдання шкоди та процес її відшкодування в цьому випадку не підпадають під визначення публічно-правового спору, оскільки є деліктним зобов`язанням з конкретно визначеним суб`єктним складом - боржником, який завдав збитків, та кредитором, якому завдані збитки, що мають бути відшкодовані. Жодної вимоги про вирішення публічно-правового спору позивач не заявляв.

12. Іншим різновидом відповідальності державного службовця є матеріальна відповідальність, підставою для застосування якої є службове майнове правопорушення, про що йде мова в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16, у якій відступлено від власного висновку, викладеного у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 08 року у справі № 815/5027/15,

від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 про те, що спори за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або державній/публічній службі, мають вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Тому правовідносини у справах № 818/1688/16,№ 815/5027/15, № 755/2258/17, № 533/934/15-ц та у справі, що переглядається, не є подібними.

13. За своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір у цій справі є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

14. Позивач вважає, що висновок Верховного Суду щодо порядку вирішення справ про стягнення коштів суб`єктом владних повноважень з державного службовця, який не є матеріально відповідальною особою і за відсутності умов вчинення ним майнового правопорушення, відсутній.

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України.

17. Ухвала мотивована тим, що позивач оскаржує постанову апеляційного суду з підстав порушення правил предметної юрисдикції, обґрунтовує скаргу помилковим застосуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, не у подібних правовідносинах та відсутністю висновку Великої Палати Верховного Суду щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає наявними умови, передбачені частиною шостою статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

18. Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах..

19. Перевіривши підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, остання зазначає таке.

20. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що справа може бути передана на її розгляд на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише у випадку відсутності всіх трьох указаних у цій нормі випадків: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах. У разі наявності хоча б одного з перелічених у частині шостій статті 403 ЦПК України випадків справа не підлягає передачі до Великої Палати Верховного Суду.

21. Наявність у частині шостій статті 403 ЦПК України умов передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зумовлена підставами касаційного оскарження судових рішень та межами повноважень колегій суду, судових палат та об`єднаних палат Касаційних судів у складі Верховного Суду та повноваженнями Великої Палати Верховного Суду.

22. За узагальненим змістом частини другої статті 389 та статті 403 ЦПК України справи, у яких виникає правова проблема, пов`язана з юрисдикцією, за наявності різних правових позицій Касаційного суду у складі Верховного Суду у будь-якому складі суддів цього суду вирішується палатою чи об`єднаною палатою цього суду. І лише наявність різних правових позицій іншого касаційного суду, у тому числі щодо юрисдикції, є однією з підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

(частина третя статті 403 ЦПК України).

23. Сама по собі відсутність висновку Великої Палати Верховного Суду щодо визначення юрисдикції у певних правовідносинах, починаючи з 08 лютого 2020 року

(у зв`язку набранням чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

24. Посилаючись на оскарження судових рішень з підстав порушення судами правил юрисдикції, скаржники не обґрунтували порушення судами правил юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібними правовідносинами.

25. Слід також зауважити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалась щодо критеріїв визначення юрисдикції спору.

26. У постанові Великої Палати Верховного Судувід 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

27. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

28. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

29. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

30. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

31. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

32. Ці позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від

16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.

33. Відсутність судових рішень іншого касаційного суду свідчить про право Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду висловити правову позицію щодо спору у цій справі з застосуванням критеріїв, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаних постановах.

34. Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Керуючись статтями 403 та 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Повернути справу № 710/528/21 за позовом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державним службовцем за касаційною скаргою Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 липня 2021 року на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Сімоненко
Судді:В. В. БританчукЛ. М. Лобойко
Ю. Л. ВласовК. М. Пільков
Ж. М. ЄленінаО. Б. Прокопенко
І. В. ЖелєзнийВ. В. Пророк
О. С. ЗолотніковЛ. І. Рогач
Л. Й. КатеринчукО. М. Ситнік
В. С. КнязєвІ. В. Ткач
Г. Р. Крет