Ухвала

05 травня 2022 року

м. Київ

справа № 185/8541/19

провадження № 61-3984ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування коштів за безпідставно набуте майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з, уточненим 03 лютого 2020 року, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування коштів за безпідставно набуте майно.

В обґрунтування позову зазначала, що вона та ОСОБА_1 домовились про обмін будинку на квартиру. Укладення угоди було відкладено для оформлення ОСОБА_1 права власності на будинок в порядку спадкування після смерті батька.

ОСОБА_4 , її чоловік, проживав без реєстрації в будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , з червня 2018 року по березень 2019 року та під час проживання у вказаному житловому будинку, згідно раніше досягнутої домовленості з ОСОБА_1 , почав робити ремонт в будинку.

Однак, в подальшому між нею та ОСОБА_2 не було досягнуто згоди обміну об`єктами нерухомості через відсутність згоди щодо умов обміну.

04 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку.

Оскільки обмін будинку на квартиру не відбувся, просила стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 60000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого майна грошові кошти в розмірі 59479,19 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

04 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 59479,19 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування коштів за безпідставно набуте майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов