КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5160/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року місто Київ

справа №359/4073/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В., повний текст рішення складено 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_1 на її користь, понесені додаткові витрати на утримання доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 193499,94 грн.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розлучення з ОСОБА_1 проживають з нею.

Вказувала, що з кожним роком потреби дітей зростають, вона самостійно несе витрати на розвиток і лікування дочок, а саме нею було витрачено на:

придбання путівок на дітей у березні - квітні 2017 року в санаторій «Молдова» місто Трускавець 15680 грн., а також на придбання квитків на поїзд №049 Київ-Трускавець, поїзд №050 Трускавець-Київ на суму 1020,90 грн.;

придбання путівок на дітей у червні 2018 року в санаторій «Молдова» місто Трускавець 25350 грн.;

оздоровлення дітей на морі у 2017 році - 12177,20 грн.;

оздоровлення дітей на морі у 2018 році - 15873,60 грн.;

придбання путівок до ДП Клінічний санаторій «Хмільник» в місті Хмільник у 2019 році для оздоровлення дітей - 5280 грн.;

стоматологічне лікування доньки ОСОБА_8 на загальну суму 6070 грн.;

стоматологічне лікування доньки ОСОБА_9 на загальну суму 32870 грн.;

офтальмологічне лікування доньки ОСОБА_9 на загальну суму 11266,24 грн.;

оплату навчання ОСОБА_8 на комп`ютерних курсах - 6250 грн.;

оплату навчання доньки ОСОБА_9 у Міжнародному авіаційному університеті за 1 курс 1 семестру 2019 року та 1 курс 2 семестр 2020 року - 16100 грн.;

придбання комп`ютерної та іншої техніки, необхідної для дітей на загальну суму 40490,80 грн.;

проїзд ОСОБА_9 на загальну суму 975 грн.;

культурний та духовний розвиток дітей на загальну суму 2518,20 грн.;

розвиток здібностей, навиків та вмінь - 1578 грн., а всього позивачем було витрачено 193499,94 грн.

Зазначала, що оскільки батько дітей ОСОБА_1 у добровільному порядку додаткових витрат на утримання доньок не несе, вона змушена звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 61808,35 грн.

Стягнута з ОСОБА_1 на користь держави України судовий збір в розмірі 671,38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 193499,94 грн. відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що при задоволенні вимог позивача про стягнення додаткових витрат за відпочинок дітей у санаторіях «Молдова», ДП Клінічний санаторій «Хмільник» та ТОВ «База відпочинку «Райський сад», суд першої інстанції посилався на видану лікарем довідку форми 076 на дітей для їх оздоровлення в санаторії та на зазначені в ній діагнози, проте, наявна в матеріалах справи довідка форми 076 викликає сумніви у апелянта щодо джерела її походження.

Вказував, що надані позивачем докази не містять реквізитів, які б могли вказувати на їх офіційність (відсутня інформація щодо підписанта документів, відсутні відтиски печаток органу яким видано документ, відсутні вихідні номери та інші обов`язкові елементи), в матеріалах справи відсутні рекомендації лікаря чи направлення на проходження лікування дитини в відповідних закладах, а довідки видані в санаторіях, виготовлені невідомим способом, оскільки вони не містять офіційних реквізитів цих закладів, печаток.

Зазначав, що ОСОБА_3 не було обґрунтовано існування необхідності у понесенні витрат на оздоровлення, не доведено необхідність саме такого лікування, не надано доказів на підтвердження того, що саме ці заклади здійснюють лікування зазначених в позовній заяві хвороб, не містить доказів на підтвердження факту понесення таких витрат, тому стягнення додаткових витрат на відпочинок у санаторії дітей в розмірі 37690,95 грн. є безпідставним.

Посилався на те, що позивачем зазначено, що нею понесено витрати на ортодонтичне та офтальмологічне лікування ОСОБА_4 , проте, ОСОБА_3 аналогічно з ситуацією із санаторним відпочинком не надано доказів, які підтверджують необхідність проведення лікування дітей.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач отримує мінімальний дохід та в його власності відсутнє рухоме і нерухоме майно, крім того з відповідача стягуються на користь позивача 2000 грн. на утримання дитини інваліда та 1/4 частина заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_8 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги положеннями сімейного законодавства, які зобов`язують батьків брати участь у додаткових витратах на дітей.

Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, наприклад, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30 червня 2015 року Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради Свідро ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною інвалідом.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно (1/4 частина на кожну), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 27 липня 2011 року, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , як матері дитини інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2016 року та на весь час проживання з дитиною інвалідом та опікування нею.

Дані судові рішення набрали законної сили та пред`явлені до виконання, у зв`язку з чим 22 грудня 2017 року та 02 листопада 2011 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області відкрито виконавчі провадження №55437420 та №29574859.

Згідно відомостей Головного управління ДПС у Київській області від 10 листопада 2020 року, сформованих за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2020 року включно ОСОБА_1 отримував доходи в такому розмірі: в першому кварталі 2019 року від ТОВ «Інтро.НЕТ» - 12995 грн. (заробітна плата); в другому кварталі 2019 року від ТОВ «Моноліт.НЕТ» - 11350 грн. (заробітна плата) та від ТОВ «Інтро.НЕТ» - 3208,86 грн. (заробітна плата); в третьому кварталі 2019 року від ТОВ «Моноліт.НЕТ» - 15300 грн. (заробітна плата); в четвертому кварталі 2019 року від АТ «Універсал Банк» 165,84 грн. (додаткове благо), від СФГ «Ельдорадо» 3360 грн. (заробітна плата), від ТОВ «Моноліт.НЕТ» - 13614,28 грн. (заробітна плата); в першому кварталі 2020 року від «Моноліт.НЕТ» - 16000 грн. (заробітна плата); в другому кварталі від «Моноліт.НЕТ» - 18181,80 грн. (заробітна плата).

Інформації щодо отриманого відповідачем доходу після другого кварталу 2020 року та доказів на підтвердження відсутності фінансової спроможності нести додаткові витрати на утримання дітей стороною відповідача надано не було.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати, які вона понесла на оздоровлення дітей, стоматологічне лікування, офтальмологічне лікування, оплату навчання дочки ОСОБА_8 на комп`ютерних курсах, оплату навчання доньки ОСОБА_9 у Міжнародному авіаційному університеті, придбання комп`ютерної та іншої техніки, розвиток здібностей, навиків та вмінь дочок.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат на оздоровлення дітей, стоматологічне та офтальмологічне лікування у розмірі 61808,35 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності в цій частині позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 у позовній заяві просила, зокрема стягнути з відповідача додаткові витрати на оздоровлення дітей у березні-квітні 2017 року та червні 2018 року у санаторії «Молдова» у місті Трускавець, у 2019 році в ДП Клінічний санаторій «Хмільник» в місті Хмільник та у 2017-2018 рока оздоровлення на морі у ТОВ «База відпочинку «Райський сад».

За наслідком досліджених в судовому засідання суду першої інстанції оригіналів медичної картки ОСОБА_4 за №0001-04ЕЗ-5А00 та оригіналу медичної картки амбулаторного хворого Д12 №08/26 заведеної на ОСОБА_5 судом було встановлено, що 03 березня 2017 року лікар видала довідку форми №076 на дітей для їх оздоровлення в санаторії «Молдова» у місті Трускавець.

10 березня 2017 року позивач здійснила оплату за санаторно-курортне лікування ОСОБА_11 та ОСОБА_5 за період з 19 березня 2017 року по 01 квітня 2017 року включно в розмірі 15680 грн., що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.721579346.1 від 10 березня 2017 року.

У зв`язку з цим ОСОБА_3 придбала на доньок квитки: № БЧ 393254 , № БЧ 393255 та на себе квиток № БЧ 393252 на місця 029, 031, 032 у потязі Київ Пасажирський - Трускавець на 18 березня 2017 року на суму 325,24 грн. 183,11 грн. та 183,11 грн. відповідно.

Позивачем також було придбано квитки на доньок: № БЧ 393481 , № БЧ 393478 та на себе № БЧ 393479 на місця 029, 030, 032 у потязі Трускавець- Київ Пасажирський на 01 квітня 2017 року на суму 328,03 грн., 184,52 грн. та 184,52 грн. відповідно.

Відтак, за лікування та оздоровлення дітей у березні-квітні 2017 року позивач понесла додаткові витрати на загальну суму 16700,90 грн. (15680 грн. + 325,24 грн. + 183,11 грн. + 328,03 грн. + 184,52 грн.). Половина вказаних витрат становить 8350,45 грн.

У суді першої інстанції були досліджені оригінали медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 за №0001-04ЕЗ-5А00 та медичної картки амбулаторного хворого №001-8413-5А00, заведеної на ОСОБА_5 , копії яких містяться в матеріалах справи, з яких встановлено, що 11 травня 2018 року за підписами голови лікарської комісії (ЛКК), завідуючої медичної амбулаторії та лікуючого лікаря на дітей видано довідки форми №070 та №076 для їх оздоровлення в санаторії «Молдова» у м. Трускавець.

14 травня 2018 року ОСОБА_3 сплатила 25350 грн. за санаторно-курортне лікування доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_12 у санаторії «Молдова» у місті Трускавець за 12 днів, починаючи з 04 червня 2018 року, що підтверджується дублікатом квитанції AT КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0..1 від 14 травня 2018 року. Половина вказаних витрат становить 12675 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 20 по 27 липня 2017 року та з 10 по 18 серпня 2018 року позивач, з метою оздоровлення дітей, відвозила обох доньок на море до ТОВ «База відпочинку «Райський сад», що розташована в с. Геніченська гірка Херсонської області. На підтвердження чого надала актами №1 від 26 липня 2017 року та від 18 серпня 2018 року складені між ОСОБА_3 та базою, якими посвідчено обсяг наданих дітям послуг (проживання та харчування) на суми 12177,20 грн. та 15873,60 грн. Половина вказаних витрат становить 14025,40 грн.

Зважаючи на записи лікарів, здійснені у березні 2017 року та в травні 2018 року у медичних картках дітей були проставлені їм діагнози: ОСОБА_12 - діагноз інфекція сечовивідних шляхів, дитячий аутизм; ОСОБА_4 - аденоїдні вегетації піднебінних мигдаликів III ступеня.

05 серпня 2019 року позивач придбала в ДП Клінічний санаторій «Хмільник» у місті Хмільник Вінницької області на доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_12 лікування в період з 05 по 16 серпня 2019 року включно, у зв`язку з чим сплатила грошові кошти в розмірі 5280 грн. (2640 грн. + 2640 грн.), на підтвердження чого ОСОБА_3 надала заяви від її імені та квитанції за №0003 та №0004 від 05 серпня 2019 року. Половина вказаних витрат становить 2640 грн.

В жовтні 2016 року, травні - червні 2017 року та листопаді 2018 року дитина ОСОБА_5 проходила лікування у лікаря стоматолога, що підтверджується записами у медичній картці амбулаторного хворого Д12 №08/26 здійсненими лікарем 20 вересня та 19 жовтня 2016 року, 26 травня та 12 червня 2017 року, 08, 17 та 19 листопада 2018 року.

У зв`язку з чим позивач сплатила грошові кошти на загальну суму 6070 грн. (400 грн. + 1000 грн. + 870 грн. + 3800 грн.), що підтверджується квитанціями: серії 03 ААВ № 454555 від 19 жовтня 2016 року, серії 03 ААВ № 478473 від 26 травня 2017 року, серії 03 ААВ № 454577 від 12 червня 2017 року, актом про надані стоматологічні послуги за №02/26.11 від 26 листопада 2018 року. Половина вказаних витрат становить 3035 грн.

В травні 2017 року та протягом 2018 - 2019 років донька ОСОБА_4 отримала стоматологічне та ортодонтологічне лікування, у зв`язку з чим позивач сплатила грошові кошти на загальну суму 31520 грн.

Наведене підтверджується записами в медичній картці амбулаторного хворого за №0001-04ЕЗ-5А00 здійснені лікарем стоматологом 12 травня 2017 року, 09 січня 2018 року та квитанціями серії 03 ААВ за номерами 478471 та 454579 від 12 травня 2017 року та 09 січня 2018 року, квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28 липня 2017 року, дублікатом квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29 грудня 2017 року, квитанцією серії 05 ААХ № 055214 від 24 січня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 055216 від 30 січня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 055231 від 02 березня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 055243 від 26 березня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 284706 від 02 травня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 284715 від 30 травня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 284727 від 02 липня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 284740 від 08 серпня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 285759 від 30 жовтня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 285770 від 10 грудня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 285779 від 26 грудня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 285784 від 16 січня 2018 року, квитанцією серії 05 ААХ № 285796 від 18 лютого 2019 року, квитанцією серії 05 ААХ № 257061 від 22 березня 2019 року, квитанцією серії 03 ААВ № 1391579 від 23 квітня 2019 року, квитанцією серії 05 ААХ № 257081 від 16 травня 2019 року, квитанцією серії 05 ААХ № 257097 від 08 червня 2019 року, дублікатом квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10 травня 2019 року та актом про надані стоматологічні послуги № 01/22.11 від 15 листопада 2018 року.

Половина вказаних витрат становить 15760 грн.

Протягом 2017-2020 років ОСОБА_4 отримала лікування у лікаря офтальмолога, у зв`язку з чим ОСОБА_3 сплатила грошові кошти на загальну суму 10645 грн.

Наведене підтверджується рецептом на окуляри від 28 січня 2017 року, квитанцією з терміналу від 28 січня 2017 року, дублікатом квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30 січня 2017 року, чеком № 4013 від 28 січня 2017 року, рецептом люкс оптики від 28 січня 2017 року, чеком № 21395 від 14 квітня 2018 року, актом ТОВ «МедПрофЦентр» виконаних робіт по медичним послугам № 01/10.09 від 10 вересня 2018 року, рецептом на окуляри від 08 травня 2019 року, чеком № 38272 від 08 травня 2019 року, довідкою офтальмолога від 08 травня 2018 року, рецептом на окуляри від 07 травня 2020 року, чеком №53101 від 10 травня 2020 року. Половина вказаних витрат становить 5322,50 грн.

Оцінюючи зазначені вище докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати позивача: на придбання путівок за направленням лікуючого лікаря у санаторії «Молдова» у місті Трускавець, на стоматологічне лікування дитини ОСОБА_12 , на стоматологічне, ортодонтологічне та офтальмологічне лікування дочки ОСОБА_13 є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 1/2 частини додаткових витрат у розмірі 14025,40 грн., які позивач понесла на оздоровлення дітей на морі у 2017-2018 роках у ТОВ «База відпочинку «Райський сад», що розташована в с. Геніченська гірка Херсонської області та у розмірі 2640 грн., які позивач понесла за придбання путівок до ДП Клінічний санаторій «Хмільник» в місті Хмільник у 2019 році, виходячи з наступного.

Позивач, заявляючи вимоги про відшкодування додаткових витрат щодо оздоровлення дітей на морі на базі ТОВ «База відпочинку «Райський сад», на їх підтвердження надала актами №1 від 26 липня 2017 року та від 18 серпня 2018 року складені між ОСОБА_3 та базою, якими посвідчено обсяг наданих дітям послуг (проживання та харчування) на суми 12177,20 грн. та 15873,60 грн. Половина вказаних витрат становить 14025,40 грн.

На підтвердження придбання путівок до ДП Клінічний санаторій «Хмільник» в місті Хмільник у 2019 році ОСОБА_3 надала заяви від її імені директору ДП Клінічний санаторій «Хмільник» та квитанції за №0003 та №0004 від 05 серпня 2019 року. Половина вказаних витрат становить 2640 грн.

Однак, акти ТОВ «База відпочинку «Райський сад», заяви на ім`я директора ДП Клінічний санаторій «Хмільник» та квитанції за №0003 та №0004 від 05 серпня 2019 року не є належними доказами того, що дітям було рекомендовано оздоровлення та відпочинок біля моря та лікування в Клінічному санаторії «Хмільник».

Доказів того, що видавалася довідка форми №076 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування або оздоровлення до ДП Клінічний санаторій «Хмільник» позивачем надано не було.

Крім того, як вбачається з чеку №53101 від 10 травня 2020 року та рецептурних даних від 10 травня 2020 року позивачем було придбано у ТОВ «Люксоптика» оправу для окулярів CASTA CST 843 GLDBK за 1599 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності придбання оправи саме за 1599 грн.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, та те, що останній є працездатною особою, інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку на утриманні не має, отже може надавати фінансову допомогу своїм дітям, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини додаткових витрат понесених ОСОБА_3 в загальному розмірі 43543,95 грн. (8350,45 грн. + 12675 грн. + 3035 грн. + 15760 грн. + 3723,50 грн.).

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення суми додаткових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 61808,35 грн. до 43543,95 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач отримує мінімальний дохід та в його власності відсутнє рухоме і нерухоме майно, крім того з відповідача стягуються на користь позивача 2000 грн. на утримання дитини інваліда та 1/4 частина заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 є працездатною особою, який повинен надавати допомогу на утримання своїх дітей.

Отримання невеликої заробітної плати не звільняє ОСОБА_1 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо участі у додаткових витратах на дітей.

При цьому, стороною відповідача доказів про тяжкий матеріальний стан ОСОБА_1 , або інших доказів, які б вказували на неможливість останнього брати участь у додаткових витратах на дітей ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявна в матеріалах справи довідка форми 076 викликає сумніви у апелянта щодо джерела її походження, а надані позивачем докази не містять реквізитів, які б могли вказувати на їх офіційність (відсутня інформація щодо підписанта документів, відсутні відтиски печаток органу яким видано документ, відсутні вихідні номери та інші обов`язкові елементи), в матеріалах справи відсутні рекомендації лікаря чи направлення на проходження лікування дитини в відповідних закладах, а довідки видані в санаторіях, виготовлені невідомим способом, оскільки вони не містять офіційних реквізитів цих закладів, печаток, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доказів наданих стороною позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання дочки ОСОБА_4 у Міжнародному авіаційному університеті та витрат на дорогу до ВУЗу, виходячи з наступного.

Згідно довідки Національного авіаційного університету №0114 від 19 травня 2020 року ОСОБА_4 навчається на заочній формі навчання за спеціальністю 076 - підприємництво, торгівля та біржова діяльність.

Позивачем було оплачено навчання доньки ОСОБА_9 у Міжнародному авіаційному університеті за 1 курс 1 семестру 2019 року та 1 курс 2 семестр 2020 року у розмірі 16100 грн., що підтверджується квитанціями.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Разом з тим, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15 та висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов, в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання доньки ОСОБА_4 у ВУЗі в розмірі 16100 грн. та витрат на дорогу до нього в розмірі 975 грн. не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підлягав для задоволення вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат, пов`язаних з: навчанням доньки ОСОБА_12 на комп`ютерних курсах в розмірі 6250 грн.; витрати на культурний та духовний розвиток дитини на суму 2518,20 грн.; витрати на канцелярські приладдя для розвитку здібностей, талантів, вподобань дитини на суму 1578 грн; на придбання мобільного телефону, мобільної батареї, захисного скла, карти пам`яті, ноутбука, сумки для ноутбука, пакету програм та налаштувань для ноутбука, рюкзаку, термосу для їжі, книг, навчальних посібників, речей одягу, планшету, навушників, кабелю до планшету, телевізору, оскільки наведені витрати не обумовлені особливими обставинами, а тому не є додатковими витратами на дітей в розумінні ст.185 СК України.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №205/4622/16-ц та від 22 травня 2019 року у справі №201/15248/16-ц, від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17.

Позивачем рішення суду не оскаржувалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб НОМЕР_8 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб НОМЕР_9 додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 43543 грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб НОМЕР_8 в дохід держави 435 грн. 44 коп.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: