Справа № 604/751/21
Провадження № 2/604/34/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в сел. Підволочиськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цьвок Б.І. звернувся в суд із позовною заявою до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позову зазначив, що 19 вересня 2019 року о 18:30 год на трасі, де велися ремонтні роботи, в с. Дмитрівка Каховського району Херсонської області відбулася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та трактора «JDC 53170» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3385106, який діяв станом на 19 вересня 2019 року. Обґрунтовуючи позов, представник покликається на ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», статті 1166, 1187 ЦК України, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі наведеного вище, просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 150228,00 гривень, пов`язане з втратою годувальника, оскільки позивач, будучи інвалідом 2 групи, є матір`ю загиблого в ДТП пасажира. Орієнтовну суму витрат на правничу допомогу зазначає у розмірі 22000 грн.

Ухвалою Підволочиського районного суду від 23 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі.

09.11.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов за №1146-ЮР, в якому просить у позові відмовити, покликаючись на те, що позивач, хоча і є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , однак не входить до кола осіб, визначених ч. 1 ст. 1200 ЦК України, оскільки не надала достовірних доказів, що перебувала на утриманні сина. Вказує, що згідно ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування проводиться не пізніше ніж 90 днів з дня подачі заяви на виплату. Проте, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 не наступила, оскільки він не притягувався до відповідальності за порушення ПДР України. Представник відповідача вважає вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 22000 грн неспіврозмірними складності цієї справи.

24.11.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому звертають увагу на те, що відповідач вже здійснював виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди матері загиблого ОСОБА_4 , отже, відповідачем ця дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, а тому доводи відповідача про відсутність підстав для здійснення страхової виплати є безпідставними та такими, що суперечать обставинам справи. Щодо факту отримання пенсійного забезпечення позивача, то покликаються на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19). Щодо доводів відповідача, про не співмірність вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, повідомляє що було подано заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Ухвалою Підволочиського районного суду від 06 грудня 2021 року залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Третя особа письмових пояснень щодо позову або відзиву суду не надала.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повній мірі, не заперечує щодо заочного розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001928 від 18.11.2019 року, що 19 вересня 2019 року о 18:30 год, вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись на 322 км + 500 м автодороги сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, зі сторони с. Петропавлівка Каховського району Херсонської області в напрямку с. Зірка Каховського району Херсонської області, допустив зіткнення з телескопічним навантажувачем JCB 53170, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, попереду за ходом руху автомобіля, в смузі свого руху; унаслідок цієї дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки дія життя, від яких він помер (свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , видане виконавчим комітетом Роздольненської сільської ради Каховського району Херсонської області від 23.09.2019 року).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AO/3385106 від 04.04.2019 року, ОСОБА_5 забезпечив у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 , строком до 04.04.2020 року.

Отже, станом на дату настання ДТП - 19.09.2019 року, відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3385106.

Позивач є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження померлого серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Коробківської сільської ради Каховського району Херсонської області (в графі «мати» ОСОБА_6 ), витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № НОМЕР_6 (дошлюбне ОСОБА_7 , після - ОСОБА_8 ) та № НОМЕР_7 (дошлюбне ОСОБА_8 , після - ОСОБА_9 ).

Позивач зазначає, що відповідачем йому відшкодовано страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою - 25038,00 грн та страхове відшкодування пов`язане із витратами на поховання - 22250,00 грн, що не заперечувалося відповідачем.

Окрім того, позивачем також було надано заяву до відповідача щодо сплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, на яку відповідь позивач не отримав.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 цього Закону визначається поняття шкоди. Так, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Стаття 1187 ЦК України, вказує, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під час розгляду позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, та обставина, що відносно водія немає рішення про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, згідно п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 25 роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Факт непрацездатності позивачки підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_8 від 07.06.2018 року, яке діє довічно, та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1062959, відповідно до яких ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи. А також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого сина ОСОБА_4 підтверджується довідкою №363 виданою Підволочиською селищною радою Підволочиського району Тернопільської області від 24.07.2020 року.

Отже, позивач є непрацездатною та є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю сина, оскільки на день ДТП була на утриманні померлого.

На день настання страхового випадку, ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173,00 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150228,00 грн, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1502,28 грн.

Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що представник позивача адвокат Цьвок Б.І. подав заяву про те, що докази на підтвердження таких витрат, будуть надані до суду в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та будуть розглянуті судом відповідно до ЦПК України.

Керуючись ст. 4, 13, 64, 82, 141, 178, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 150228,00 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Код ) на користь держави 1502 (одну тисячу п`ятсот дві) гривні 28 (двадцять вісім) копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак