Справа № 201/152/22
Провадження № 2/201/1401/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімоколект. Центр грошових вимог» про визнання кредитного договору та зобов`язання за цим договором недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 січня 2022 року з надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімоколект. Центр грошових вимог» про визнання кредитного договору та зобов`язання за цим договором недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та ТОВ «ФК «Дінеро» 30 листопада 2020 року без його згоди та без його відома у шахрайський спосіб було укладено кредитний договір позики / кредитної лінії № ID 5499355 на суму 5 039 грн. Відповідно кредитної історії позивача, номер кредиту в інформаційно телекомунікаційній системі Компанії № ID 5328970. Окрім того зазначив, що грошові кошти на його банківський рахунок не надходили, що підтверджується випискою по картці / рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та додатковим рахунком договору SAMDNWFC2 від 02 серпня 2016 року за період з 01 листопада 2020 року по 19 вересень 2021 рік. В 2021 році на його адресу АДРЕСА_1 від ТОВ «Прімоколект. Центр грошових вимог» стали надходити листи про погашення ним заборгованості за договором № ID 5499355. За його заявою від 12 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, кваліфіковано за ст. 190 ч. 1 КК України. Посилаючись на ст. 215 ЦК України просив визнати кредитний договір позики / кредитної лінії № № ID 5499355 та зобов`язання за цим договором недійсними (а.с. 2-9).

10 березня 2022 від представника відповідача ТОВ «Інстафінанс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Інстафінанс» посилалось на безпідставність позовних вимог. Зазначили, що у позовній заяві позивач просить суд визнати кредитний договір №ID5499355 (внутрішній номер ID5328970) недійсним, однак між позивачем то ТОВ «Інстафінанс» ніколи не укладався зазначений договір, а позивач став жертвою шахрайських дій невідомих осіб. Після виявлення зазначених подій , оспорюваний договір був внесений в Реєстр Шахрайства та вилучений з роботи управління стягнення боргів, а тому не може бути визнано судом недійсним договір який не укладався (а.с.114-116).

14 квітня 2022 року на адресу суду від представника ТОВ «ФК «Дінеро» надійшов відзив на позовну заяву в якому останні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки між позивачем та ТОВ «ФК «Дінеро» не укладався договір № ID5499355 (а.с.122).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 січня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 94-95).

Ухвалою судді від 17 січня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімоколект. Центр грошових вимог» про визнання кредитного договору та зобов`язання за цим договором недійсними (а.с. 96-97).

17 січня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 98-100).

Представники відповідачів в наданих відзивах просили суд провести розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Фактичні обставини, встановлені судом

Як зазначає позивач в позовній заяві 30 листопада між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Дінеро» без його згоди та без його відома у шахрайський спосіб було укладено кредитний договір позики / кредитної лінії № ID 5499355 на суму 5 039 грн. Відповідно кредитної історії позивача, номер кредиту в інформаційно телекомунікаційній системі Компанії № ID 5328970.

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до підрозділу дізнання відділення поліції № 5 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області про вчинення відносно нього невстановленими особами шахрайських дій. 13 липня 2021 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000514, про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами заявника, кримінальне правопорушення кваліфіковано за ст. 190 ч. 1 КК України.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Як зазначив сам позивач в позовні ОСОБА_1 кредитний договір позики / кредитної лінії № ID 5499355 з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Інстафінанс» він не укладав, а став жертвою шахрайських дій невстановленої особи, дане твердження підтвердили і представники відповідачів в наданих суду відзивах.

Отже, встановивши, що кредитний договір позики / кредитної лінії № ID 5499355 на суму 5 039 грн. між позивачем та відповідачами не укладався та не підписувався, тобто він не є укладеним, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» про визнання договору недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова