ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3507/22 Справа № 180/2536/21 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що з 20 вересня 2003 року перебував з останньою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, з яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є неповнолітньою.

Вказував, що з серпня 2019 року шлюбні відносини між ними припинені, в той же час, зважаючи на відсутність окремого житла, проживають в одному будинку.

Посилаючись на несумісність характерів, неможливість подальшого сімейного життя та збереження шлюбу, просив суд першої інстанції розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , заходи щодо примирення просив не вживати.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції формально віднісся до обставин справи, оскільки висновок суду про небажання позивача зберегти шлюб не відповідає дійсності, зважаючи на те, що вони з чоловіком примирилися, про що останній готовий надати відповідну заяву про відмову від позову. Вказує, що непорозуміння подружжя не є підставою для розірвання шлюбу, зважаючи на наявність від вказаного шлюбу неповнолітньої дитини, яка потребує повноцінної сім`ї.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2003 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №249 (а.с.4).

Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ».

Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Також судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, зважаючи на небажання позивача зберегти шлюб, відсутність дітей віком до одного року, вважав відсутні підстави для надання строку для примирення та наявними всі підстави для розірвання шлюбу між сторонами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3,4 сатті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов належить одному із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що висновок суду першої інстанції щодо небажання позивача зберегти шлюб, не відповідає дійсності, колегія суддів взяти до уваги не може, зважаючи на те, що ні під час розгляду справи у суді першої, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач із заявою про залишення позову без розгляду чи відмову від позову не звертався. На час ухвалення судового рішення позов підтримував.

При цьому, колегія суддів враховує, що позов про розірвання шлюбу подано до суду у жовтні 2021 року, на момент розгляду апеляційної скарги відомості про примирення сторін також відсутні.

Колегія суддів окремо зауважує, що сама по собі наявність у сторін дітей від шлюбу не може бути підставою для відмови у його розірванні.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а відмова суду першої інстанції у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти його волі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 травня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.