Єдиний унікальний номер 722/1467/21
Номер провадження 2/722/55/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 квітня 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Сімак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Коневалик А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , який є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди.

На обґрунтування вимоги посилався на те, що 12.09.2019 року, близько 20 години 40 хвилин, на 423 км + 100 м автодороги «Київ - Одеса», відбулось зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.п.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.09.2020 року у справі №511/763/20 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» згідно полісу А01128905, ОСОБА_1 (батько та законний представник малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 16.10.2020 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, яке належить малолітній донці загиблої та відшкодування моральної шкоди.

Листом за вих. №2911/ДВЗ від 24.11.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовила у здійсненні страхової виплати посилаючись на те, що винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 , в зв`язку з чим цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CD1», д.н.з. НОМЕР_1 не настала, а тому у ПрАТ "Страхова компанія «Євроінс Україна» відсутні підстави для здійснення виплати відшкодування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, посилався на те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 12.09.2019 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 х 12 = 50 076,00 грн).

Оскільки у загиблої ОСОБА_3 , крім малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ще повнолітня донька ОСОБА_5 , а також батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то ОСОБА_2 , як доньці загиблої, належить 1/4 із загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн.), а саме 12 519,00 грн.

Крім цього, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому - членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Як вже зазначалось вище, розмір мінімальної заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди становив 4 173,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 150 228,00 грн. (4 173 х 36 = 150 228,00 грн.).

Вважає таку відмову у здійсненні виплати відшкодування безпідставною і такою, що не базується на нормах чинного законодавства України, у зв`язку з чим просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відшкодування пов`язане з втратою годувальника в розмірі 150228,00 грн. та 12 519 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а також 14 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просили справу розглянути без їхньої присутності, позовні вимоги підтримали, надали згоду на заочний розгляд справи.

Представник відповідача належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов.

За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Передбачених частиною 4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, у зв?язку з чим прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 12.09.2019 року, близько 20 години 40 хвилин, на 423 км + 100 м автодороги «Київ - Одеса», відбулось зіткнення автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №3072 від 13.09.2019 року.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.09.2020 року у справі №511/763/20 ОСОБА_4 , який керував автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією вироку суду від 15.09.2020 року.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CDI», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1128905.

16.10.2020 року представник позивача звернувся до відповідача про здійснення страхового відшкодування, а саме страхової виплати на відшкодування шкоди завданою втратою годувальника у розмірі 150228,00 грн. та страхової виплати на відшкодування моральної шкоди у розмірі 12519, 00 грн.

Як вбачається з наданих до суду доказів, а саме згідно листа за вих. №2911/ДВЗ від 24.11.2020 року, ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовила у здійсненні страхової виплати у зв`язку із тим, що винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», д.н.з. НОМЕР_2 , в зв`язку з чим цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 316CD1», д.н.з. НОМЕР_1 не настала.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Грубнянської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою загиблої ОСОБА_3 , а тому має право на отримання страхової виплати в зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача, збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи».

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 10.11.2021 року звернувся з позовною заявою про відшкодування шкоди безпосередньо до Сокирянського районного суду Чернівецької області, тобто в межах 3-річного строку на таке звернення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року(справа №465/4621/16к). У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.2 Закону України №1961-ІУ, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах встановленого статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат в місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Цим особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди (стаття 1200 ЦК України).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року, у справі №644/5365/16-ц.Страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК (ст. 1200 ЦК України) та розділом ІІІ Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Правовідносини пов`язані із виплатою страховою компанією страхового відшкодування також врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон №1961-ІV).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону №1961-ІV визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до вимог п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. ( п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-ІV).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили ( п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становила 4173 гривень.

Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 х 12 = 50 076,00 грн.).

Оскільки у загиблої ОСОБА_3 , крім малолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ще повнолітня донька ОСОБА_5 , а також батьки ОСОБА_7 , а також матір - ОСОБА_6 , то ОСОБА_2 , як донці загиблої, належить 1/4 з загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн.), а саме 12 519,00 грн.

Крім цього, як вищезазначено, дорожньо-транспортна пригода трапилась 12.09.2019 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 150 228,00 грн. (4 173 х 36 = 150 228,00 грн.).

З урахуванням викладеного, встановлених судом обставин, з огляду на передбачене ч.3 ст.1193 ЦК України правило щодо неврахування вини потерпілого у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, враховуючи, що вимогою п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення шкоди пов`язаної з втратою годувальника та страхового відшкодування пов`язаного з заподіяною моральною шкодою.

Крім того, позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 14000,00 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн. суд виходить з наступного.

На підтвердження цих витрат та їх відшкодування позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги Адвокатським об`єднанням «Автопоміч Україна» від 11.02.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката; визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 частини 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

У зв`язку із наведеним, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в розмірі 14000,00 грн., які були необхідними та підтверджені належними доказами.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивач при зверненні до суду із таким був звільнений від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування за спричинену моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в розмірі 12519 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 150228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч ) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , на користь держави (отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 Код за Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 05.05.2022 року