Справа № 466/5514/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/4508/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг в розмірі 21788,32 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

17.06.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг в розмірі 21788,32 грн. та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.03.2017 ОСОБА_2 , забезпечена службовим житлом (на праві користування), на підставі службового ордеру за № 0000676, який видано на підставі наказу директора Департаменту житлового господарства та управління № 118 від 16.03.2017.

Після отримання ордеру, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» в ЦНАП Львівської міської ради подано ОСОБА_1 заяву встановленого зразку (додаток 6 до Правил), у ч. 2 якої позивачкою надано письмову згоду відповідачу на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

03.04.2017 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської за даною адресою зареєстровано склад сім`ї та той час: ОСОБА_3 , чоловік - ОСОБА_1 та дочка - ОСОБА_4

19.06.2019 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/326/19 між позивачкою та ОСОБА_1 розірвано шлюб. Позивачкою ОСОБА_2 змінено прізвище « ОСОБА_5 » на дівоче « ОСОБА_6 ».

Станом на момент звернення до суду за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, вказані особи є користувачами службового житла.

Користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування (п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.92 року № 572 (далі-Правил).

З 15.09.2018 ОСОБА_1 проживає у м. Чернівці, що підтверджується наказом № 609 від 12.09.2018 та 4-ма актами фактичного непроживання відповідача.

Витрати на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 не несе, не дбає про стан квартири, жодних стосунків не підтримує.

Відтак, позивачка вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний оплатити половину вартості сплачених коштів по оплаті комунальних послуг виходячи з такого розрахунку.

Розрахунковий період вересень 2018 червень 2021 року.

Із вказаного часу позивачем сплачено 43 576,64 грн. комунальних послуг, а саме:

- утримання будинку і прибудинкової території 11 246, 46 грн.;

- послуги з водопостачання і водовідведення - 6671,43 грн.;

- послуги з електроенергії - 4494,63 грн.;

- послуги з газопостачання та газовідведення - 21164,09 грн.

Вказані обставини підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг та інформаційними листами-розрахунками з:

- Приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім Топольна»;

- ОСББ «Інструментальна, 45»;

- Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»;

- Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 21788,32 грн. (двадцять одну тисячу сімсот вісімдесят вісім гривень 32 копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908,00 гривень (дев`ятсот вісім грн.) сплаченого судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що з вересня 2018 року він фактично не користується комунальними послугами, а саме послугами з водопостачання та водовідведення, послугами з електроенергії, послугами газопостачання та газовідведення, на які поставлено лічильники. Також звертає на правову позицію Верховного Суду висвітлену в справі №638/5001/17, де зазначено, що не підлягають стягненню вартість за послуги, якими особа не користується.

Вважає, що спільно з позивачем він має обов`язок щодо сплати 50% за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, а саме 5623,23 грн.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати частково рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року, а саме в частині стягнення 16165,09 грн. та стягнути з ОСОБА_1 5623,23 грн. на утримання будинку та прибудинкової території. Судові витрати понесені за подання апеляційної скарги скаржник просить стягнути з позивача.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 травня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 10 травня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції частково таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що відповідач як особа яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 має обов`язок з часткової сплати комунальних послуг, а саме: за утримання будинку і прибудинкової території, за послуги з водопостачання і водовідведення, за послуги з електроенергії та за послуги з газопостачання та газовідведення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо обов`язку відповідача по несенню частини витрат за послуги з водопостачання і водовідведення, за послуги з електроенергії та за послуги з газопостачання та газовідведення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 23.03.2017 року позивачці ОСОБА_8 на підставі наказу директора департаменту житлового господарства та управління № 118 від 16.03.2017 видано ордер № 0000676 на службове житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 (а.с.20).

Після отримання ордеру, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» в ЦНАП Львівської міської ради подано відповідачем ОСОБА_1 заяву встановленого зразка, а позивачкою надано письмову згоду відповідачу на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

03.04.2017 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради за адресою: м. Львів, вул. Інструментальна, 45/132 зареєстровано склад сім`ї на той час: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - чоловік та ОСОБА_4 дочка.

19.06.2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/326/19 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_1 , а також змінено прізвище « ОСОБА_5 » на дівоче « ОСОБА_6 » (а.с.29-33).

Згідно Довідки №3 від 13.04.2020 року з місця проживання та склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 -син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 колишній чоловік (а.с.22-23).

З 15.09.2018 року відповідач ОСОБА_1 проживає у м. Чернівці, що підтверджується наказом №609 від 12.09.2018 та актами фактичного непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34-35).

Витрати на житлово-комунальні послуги відповідач ОСОБА_1 не несе, не дбає про стан квартири, жодних стосунків з позивачкою не підтримує.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг та розрахунків позивачки, у період з вересня 2018р. по червень 2021р. позивачкою сплачено платежів в загальній сумі 43576,64грн., з яких: утримання будинку і прибудинкової території 11 246, 46 грн.; послуги з водопостачання і водовідведення - 6671,43 грн.; послуги з електроенергії - 4494,63 грн.; послуги з газопостачання та газовідведення - 21164,09 грн. (а.с.36-37).

Вказані обставини підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг та інформаційними листами-розрахунками з: Приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім Топольна»; ОСББ «Інструментальна, 45»; Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»; Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Разом з тим, стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи викладене та з огляду на положення статті 541 ЦК України колегія суддів вважає, що у випадку спільного проживання сторін, вони несуть солідарно витрати щодо житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13).

Колегія суддів звертає увагу, що за період за який позивачка просить стягнути витрати за комунальні послуги з відповідача, який в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Оскільки ОСОБА_1 в згаданій квартирі не проживає, він не користується комунальними послугами з водопостачання і водовідведення, послугами з електроенергії та послугами з газопостачання та газовідведення.

Позивачкою при зверненні до суду з даним позовом не доведено, що вартість згаданих послуг нараховується на кількість осіб, які прописані в згаданій квартирі.

Оскільки ОСОБА_1 з вересня 2018 року по червень 2021 року фактично не користується комунальними послугами з водопостачання і водовідведення, послугами з електроенергії та послугами з газопостачання та газовідведення, відсутні підстав вважати в відповідача обов`язку щодо сплати 50% вартості таких послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не сплачував за надані житлово-комунальні послуги та не компенсував понесені позивачкою витрати на їх оплату.

Враховуючи розрахунком наданим позивачкою, а також послуги, вартість яких ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати у випадку не проживання в квартирі, колегія суддів вважає, що за відповідачем ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 5623,23 грн., половина за утримання будинку та прибудинкової території за період з вересня 2018 року по червень 2021 року.

На згадані обставини суд першої інстанції не звернув увагу і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення половини понесених позивачем витрат з житлово-комунальних послуг за згаданий період, в зв`язку з чим рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 16165,09 грн. з ухваленням ново судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 5623,23 грн. - залишити без змін.

Відповідно до ч.1, 10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 232,34 грн., однак, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволено повністю, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір понесений ним за оскарження рішення суду в суді апеляційної інстанції в розмірі 1362 грн., проте, враховуючи норму ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1129,66 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 16165,09 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 5623,23 грн. - залишити без змін.

Змінити рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 листопада 2021 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1129,66 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник