Справа № 199/8116/21
(2/199/526/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

19.04.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2014 у цивільній справі №199/7502/13 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором №ML-307/139/2008 в розмірі 666562 (шістсот шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні) 00 грн, з яких: 517065,97 грн. заборгованість по кредиту; 63367,62 грн. заборгованість по відсоткам; 86128,41 грн. заборгованість по пені.

Вказане рішення набрало законної сили 15.08.2014 року.

Втім, вказане судове рішення відповідачами не виконано та станом на 24.09.2021 року заборгованість за вказаним вище кредитним договором становить 666562,00 грн., тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних у сумі 197746,61 грн., із яких: інфляційні витрати за період із 27.09.2018 року по 27.09.2021 року 137701,24 грн.; 3% річних за період із 27.09.2018 року по 27.09.2021 року - 60045,37 грн., та відповідно до ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України нараховувати 3% річних на залишок заборгованості за правилами, визначеними у мотивувальній частині рішення суду та солідарно стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача за період, починаючи з дати ухвалення остаточного рішення суду до моменту повного виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2014 року у справі №199/7502/13, із урахуванням приписів законодавства, що регулюють таке нарахування, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження, про що зазначив у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов до суду не надали, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії кредитного договору №ML-307/139/2008 від 24.06.2008 року укладеного між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 65000,00 доларів США терміном з 24.06.2008 року до 24.06.2033 року з платою за користування кредитом 4,25 % річних та FIDR. Пунктом 1.4.1.5.1 цього договору передбачено відповідальність за порушення зобов`язання, а саме у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4 % річних в порядку, передбаченому цим Договором.

За копією Додатку 1 до кредитного договору видно, що відповідач мав сплачувати кредит рівними частинами у валюті долари США.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №SR-307/139-1/2008 від 24.06.2008 року, а також Договір поруки №SR-307/139/2008 від 24.06.2008 року з відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2014 у цивільній справі №199/7502/13 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором №ML-307/139/2008 в розмірі 666562 (шістсот шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні) 00 грн., з яких: 517065,97 грн. заборгованість по кредиту; 63367,62 грн. заборгованість по відсоткам; 86128,41 грн. заборгованість по пені. Вказане рішення набрало законної сили 15.08.2014 року(а.с.29-30).

Втім, вказане судове рішення відповідачами не виконано та станом на 24.09.2021 року загальна заборгованість за вказаним вище кредитним договором становить 666562,00 грн. (а.с.57). Відповідачі не спростували існування розміру заборгованості належними та допустимими доказами.

Як вбачається з поданої позовної заяви та матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог спирається не на невиконання боржниками судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті, а спирається на невиконання боржниками умов кредитного договору у валюті долари США.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до принципу диспозитивності, що є складовою основоположного принципу верховенства права, яким керується суд при вирішенні справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, заявленим на власний розсуд.

Звертаючись з позовом до суду до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач визначив розмір заборгованості за кредитним договором у національній грошовій валюті України - гривні.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська від 04.08.2014 року у справі №199/7502/13 позовні вимоги було задоволено. Позивач погодився із зазначеним судовим рішенням і не оскаржував його у встановленому законом порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданої копії кредитного договору, за прострочення зобов`язання між сторонами було погоджено розмір відповідальності у вигляді підвищення відсоткової ставки на 4 % від фіксованої відсоткової ставки. З огляду на ці обставини у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, оскільки в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у випадку прострочення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19) викладений правовий висновок щодо застосування статей 524, 533 ЦК України: відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даній справі спір між сторонами стосується стягнення індексу інфляції та 3% річних, що нараховані на заборгованість за кредитним договором, у якому грошове зобов`язання позивач визначив у іноземній валюті доларах США, тоді як у позовній заяві позивач стверджує про невиконання зобов`язання у національній валюті гривні на підставі рішення суду.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність",Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю",Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК Українигрошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення " індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК Українищодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК Україниінфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.03.2017 року у справі №6-284цс17.

Як зазначалося вище, як на підставу свого позову позивач зазначив невиконання боржниками грошового зобов`язання саме за кредитним договором, в якому було визначено валюту зобов`язання долари США.

За цих обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити, а судові витрати згідно ст.141 ЦПК України віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 81, 82, 141, 178, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя