Провадження №2-о/523/7/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Аліна С.С.,

при секретарі Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) Свідоцтва про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 від 03.04.2000р. загальною площею 55,10 кв.м, яке видано 03.04.2000 р. на підставі рішення Одеьскої залізниці №159 від 03.04.2000р. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № Ж/858 на підставі розпорядження № 159 від 03.04.2000р. зареєстрованого в ОМБТІ. записаного в реєстрову книгу № 363пр стр.174р 418 від 04.05.2000р.

Обґрунтовує вимоги тим, що 03.04.2000р їй та її сину було видано ) Свідоцтва про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 від 03.04.2000р. загальною площею 55,10 кв.м, яке видано 03.04.2000 р. на підставі рішення Одеьскої залізниці №159 від 03.04.2000р. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № Ж/858 на підставі розпорядження № 159 від 03.04.2000р. зареєстрованого в ОМБТІ. записаного в реєстрову книгу № 363пр стр.174р 418 від 04.05.2000р.

Запис в Свідоцтві здійснений з перекладу з російської мови на українську мову, та в свідоцтві допущено помилку, а саме: в свідоцтві прізвище заявниці та її сина записано як « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_3 », що не збігається із записом в паспорті громадянина України.

Невідповідність написаного в державному актів прізвища заявниці та її сина, перешкоджають їм володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судове засідання заінтересована особа не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що заява є не обґрунтованою, є не доказаною, тому не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено про те, що 03.04.2000р. на підставі рішення Одеьскої залізниці №159 від 03.04.2000р. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № Ж/858 на підставі розпорядження № 159 від 03.04.2000р. зареєстрованого в ОМБТІ. записаного в реєстрову книгу № 363пр стр.174р 418 від 04.05.2000р. видано Свідоцтво про право власності(а.с.6).

Судом встановлено про те, що Запис в Свідоцтві здійснений з перекладу з російської мови на українську мову, та в Свідоцтві допущено помилку, а саме: в свідоцтві прізвище заявниці та її сина записано як « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_3 », що не збігається із записом в паспорті громадянина України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315).

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

З матеріалів справи вбачається, що заявницею ОСОБА_1 не надано до суду доказів звернення до Одеської залізниці з заявою про виправлення помилки та відмови у здійснені дій у виконання вищевказаної заяви.

Крім того, судом встановлено про те, що заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської ради є неналежною особою.

Суд звертає увагу на те, що до суду не надходило від заявниці ОСОБА_1 клопотань стосовно залучення іншої заінтересованої особи.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до розяснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику усправах провстановлення фактів, що мають юридичне значення» судам розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ім`я яких видано Свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 03.04.2000р. загальною площею 55,10 кв.м, яке видано 03.04.2000 р. на підставі рішення Одеьскої залізниці №159 від 03.04.2000р. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № Ж/858 на підставі розпорядження № 159 від 03.04.2000р. зареєстрованого в ОМБТІ. записаного в реєстрову книгу № 363пр стр.174р 418 від 04.05.2000р. є одними і тими же особами.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Також, суд вважає, що заявник не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-81,133,141,265, 293, 315, 316, 317, 319 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Виконавчий комітет Одеської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2022 року.

Суддя: Аліна С.С.