Ухвала

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 501/4430/19

провадження № 61-3780ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року в справі за позовом Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Комунальне підприємство «Чорноморськтеплоенерго» (далі - КП «Чорноморськтеплоенерго») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 6 247,99 грн.

Позов КП «Чорноморськтеплоенерго» мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке підключене до системи централізованого опалення міста Чорноморська. Згідно з договором від 01 жовтня 2016 року № 361-Ч732 КП «Чорноморськтеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії на опалення в потрібних відповідачу обсягах, а відповідач зобов`язана оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами. Відповідач не оплачує послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2019 року в неї утворилася заборгованість в розмірі 6 247,99 грн, з яких: 5 442,49 грн - основний борг; 424,54 грн - пеня; 247,96 грн - інфляційні втрати; 133 грн - три відсотки річних

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Чорноморськтеплоенерго» 5 442,49 грн - основного боргу, 424,54 грн - пені, 247,96 грн - інфляційних витрат, 133 грн - три відсотки річних та 1 921 грн судового збору.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Чорноморськтеплоенерго»судового збору в сумі 1 921 грн.

21 квітня 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Ціна позову в цій справі становить 6 247,99 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). Тобто справа № 501/4430/19 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 мотивувала тим, що КП «Чорноморськтеплоенерго» знову звернулося до суду з позовом до неї про стягнення залишку боргу та інфляційних витрат за тих самих обставин (справа № 501/4413/21), і ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2021 року відкрито провадження в зазначеній справі. Отже, у разі відмови у відкритті провадження в цій справі вона буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, у справі № 501/4413/21. Крім цього, апеляційний суд безпідставно розглянув справу без її участі та позбавив її можливості довести свою правову позицію. Єдиною можливістю для неї отримати доступ до правосуддя є касаційний перегляд справи, тому справа має для неї виняткове значення.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не зазначила, які саме обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, вона буде позбавлена можливості спростувати при розгляді справи № 501/4413/21. В цій справі судами розглянуто позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року, при цьому вирішено питання як про стягнення суми основної заборгованості, так і пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних. У справі № 501/4413/21 предметом позову є стягнення заборгованості за інший період, тобто ОСОБА_1 в межах розгляду справи № 501/4413/21 має змогу доводити свою позицію щодо відсутності в неї заборгованості перед позивачем за інший період.

Аргументи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року було відкрито провадження в цій справі, а постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року завершено апеляційний перегляд справи, тобто заявник мала достатньо часу (більше двох років), щоб довести свою позицію суду.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц, про те, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції, не заслуговує на увагу, оскільки в цій справі суд першої інстанції не ухвалював заочного рішення, при цьому відповідач не заявляла про застосування позовної давності під час розгляду справи місцевим судом.

Доводи заявника про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 вересня 2019 року у справі № 908/1501/18, про те, що законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій. Тому, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Тобто у спірних правовідносинах наявне законодавче врегулювання розміру пені за порушення строків виконання зобов`язань.

Отже, висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду, на які послалася заявник у своїй касаційній скарзі.

Крім цього, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року в справі за позовом Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко