Справа №705/2608/21
2/705/692/22
У Х В А Л А

02.05.2022 м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Прокопенко І.О.

з участю прокурора Тарасенка О.В.

представника установи Бондара А.І.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого: 1) 08.10.2001 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 141, ст. 44, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 2) 30.01.2007 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ст. 70, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 3) 26.09.2007 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 4) 22.04.2013 року Городянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 місяців арешту; 5) 11.07.2013 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 125 до 2 місяців арешту; 6) 23.07.2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 7) 24.10.2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту; 8) 25.09.2018 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 10 місяців позбавлення волі; 9) 24.10.2018 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; 10) 25.04.2019 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Начальник державної установи «Старобабанівська виправна колонія № 92» направив до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 , у якому зазначив про те, що останній відбуває покарання в установі за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2018 року та за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2018 року, і остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Початок строку відбування покарання: 17.11.2018 року. Кінець строку відбування покарання: 17.11.2022 року.

Станом на 01.04.2022 року відбув 2/3 строку покарання 03 роки 04 місяці 14 днів, невідбута частина становить 07 місяців 16 днів.

Під час утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» м. Чернігів характеризувався посередньо, до праці не залучався, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 26.07.2019 року відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується норм, які визначають порядок та умови виконання покарань, але має 4 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований столяром у майстерні, до роботи ставиться сумлінно, за що має 3 заохочення.

У взаємовідносинах з іншими засудженими та персоналом не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Приймає активну участь у суспільно-корисному житті відділення та установи. В установі на профілактичному обліку не перебуває. У скоєному злочині розкаюється.

Мав заборгованість щодо стягнення на користь держави процесуальних витрат за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2018 року у розмірі 572 гривні, за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2018 року у розмірі 143 гривні, за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2019 року у розмірі 3861 гривня. Добровільно із цих витрат сплачено 1500 гривень.

З державної виконавчої служби документи про утримання позовів не надходили.

Зв`язки з рідними підтримує шляхом листування та телефонних розмов, взаємини добрі.

У зв`язку із зазначеним просить суд звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_1 .

Представник установи в судовому засіданні підтримав клопотання, вважає, що засуджений довів своє перевиховання, дотримується порядку та умов відбування покарання. Позитивно характеризується, працевлаштований, мав стягнення але вони зняті та погашені у визначеному законом порядку, тому просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання та звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_1 . Зазначив, що засуджений ОСОБА_1 судимий більше ніж 10 раз, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Звільнявся від відбування покарання умовно-достроково. Останній злочин вчинив невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі. Йому відомі вимоги та практика ініціювання адміністрацією установи виконання покарання, а також застосування судами умовно-дострокового звільнення від покарання, що дає йому змогу до них пристосуватись на короткий термін та отримати пільгу без виправлення.

Засуджений в судовому засіданні підтримав клопотання начальника установи та просив суд звільнити його від відбування покарання.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, не заперечує проти задоволення клопотання.

Суд, вислухавши думку прокурора, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбування: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2018 року та за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2018 року, і остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 станом на день розгляду клопотання початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_1 : 17.11.2018 року, кінець строку: 17.11.2022 року, не відбута частина покарання складає 06 місяців 15 днів.

Відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області Лихута П.В. з 26.07.2019 року відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська ВК №92». За період відбування покарання характеризується позитивно, але допустив чотири порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку. За характером спокійний, врівноважений, не конфліктний. Дотримується правомірних відносин з персоналом установи. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує позитивно, робить належні висновки. Працевлаштований столяром в майстерні установи, до роботи ставиться сумлінно, старанно, за що 3 рази заохочувався правами начальника установи. Провину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється.

Згідно витягу з протоколу №8 від 01.04.2022 комісія ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області вважає, що засуджений ОСОБА_1 довів своє виправлення і тому більшістю вирішили подати матеріали в суд на умовно-дострокове звільнення.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Крім цього суд звертає увагу, що не можна вважати сумлінною поведінку засудженого лише через відсутність у засудженого не знятих або не погашених у порядку, встановленому статтею 134 КВК України, стягнень, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_1 має 10 судимостей за вчинення злочинів проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, відбуває покарання за вчинення ряду злочинів, в т.ч. і тяжких, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, які він почав скоювати через 11 місяців після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. За час відбування покарання з 17.11.2018 вчинив 4 порушення режиму відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (27.12.2019, 28.12,2019, 17.03.2021 та 29.03.2021) За весь період відбування покарання має лише 3 заохочення (06.07.2021, 01.10.2021 та 04.01.2022), які він отримав в період що передував настанню пільги та в цей же час відшкодував частину процесуальних витрат 1500 грн.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість та характер скоєного злочину та його поведінку за весь період відбування покарання, суд вважає обґрунтованими сумніви, що ОСОБА_1 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства та заслуговує того, щоб до нього застосували умовно-дострокове звільнення від покарання. На даний час суд не вбачає підстав для застосування до нього норм ст.81 КК України, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника державної установи «Старобабанівська виправна колонія №92» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання зупиняє її виконання.

Суддя Р.В. Піньковський