КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1105/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4788/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021року у складі судді Андрейчука Т.В.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім І" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд,-

УС Т А Н О В И В :

У січні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім І" (далі - ТОВ "Сучасний дім І") звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ "Сучасний дім І".

Зазначено, що позивач належним чином виконує взятий на себе обов`язок з надання відповідачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проте ОСОБА_1 , отримавши відповідні послуги, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 квітня 2019 року до 31 грудня 2020 року у сумі 21892 грн 66 коп.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 указану заборгованість, що складається з основної суми боргу у розмірі 21892 грн 66 коп., інфляційних втрат у сумі 1008 грн 69 коп. та трьох процентів річних у розмірі 558 грн 30 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території був укладений нею з ТОВ "Сучасний дім 1" і саме цьому товариству відповідач сплачувала за надані послуги до квітня 2019 року. Передача технічної документації на будинок АДРЕСА_1 відбулась з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 "Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком".

Сторони спору не укладали договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок зі сплати за такі послуги. Крім цього, співвласниками згаданого будинку створено ОСББ, якому не було передано на баланс будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з підстав його доведеності.

Такі висновки суду колегія суддів визнає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Проте пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIIIпередбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15 та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав до стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку й прибудинкової території з підстав не укладення між сторонами відповідного договору.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно даних долученого до справи розрахунку нарахувань та сплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_2 указана заборгованість виникла у зв`язку з несплатою понесених позивачем відповідних витрат (а.с.8).

Доказів на спростування долученого до справи розрахунку заборгованості відповідачем не надано.

Матеріалами справи доведено, що відповідні послуги ТОВ «Сучасний дім 1» ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2019 року до 31 грудня 2020 року на загальну суму 21892 грн 66 коп. було надано (а.с.156-250 т.1, 1-9 т.2), проте відповідачем їх не оплачено.

Твердження апеляційної скарги про створення співвласниками будинку АДРЕСА_1 ОСББ та передачі відповідної документації на будинок позивачу з порушенням нормативних документів, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони на суть прийнятого рішення не впливають та не спростовують докази надання відповідачу послуг з утримання будинку й прибудинкової території упродовж зазначеного періоду саме позивачем.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання щодо повернення передбачених законодавством установлених судовими рішеннями виплат є грошовим, а отже дана норма може бути застосована у випадку порушення такого зобов`язання.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Подібна правова позиція викладена у постанові від 11.04.2018року Великої Палати Верховного Суду у справі 758/1303/15-ц, а також постановах Верховного Суду від 10.04.2019року у справі 339/ 400/16-ц, від 05.02.2020 року у справі № 658/2739/17 та від 27.01.2021 року у справі № 569/6045/17.

За таких обставин, колегія суддів визнає таким, що узгоджуються з вимогами матеріального права висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 виниклої заборгованості за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням трьох процентів річних, що становить загальну суму 558 грн 30 коп. та інфляційних втрат, на суму 1008 грн 69 коп.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції під час апеляційного провадження до справи не долучено.

За таких обставин, районним судом зроблено обґрунтовані висновки про наявність правових підстав до задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняОболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: