Провадження № 2/521/1236/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гузьєвої Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договорів дійсними та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договорів дійсними та визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що 28.06.1996р. між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , діючою від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 1981р.н., та ОСОБА_5 , 1986р.н., на підставі рішення Малиновського РИК м.Одеси №454 від 07.06.1996р., та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , діючого від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 на підставі рішення Приморського РИК м.Одеси №599 від 21.06.1996р., на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №15184 від 28.06.1996р., за умовами якого вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м. Вказаний договір було оформлено на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення. Згідно з умовами договору за придбання квартири позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , було сплачено 868 952 000крб., які продавці отримали до підписання вказаного договору. 03.07.1996р. зазначений договір було зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 185 стр. 109 кн. 178пр. 10.09.2001р. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , остання придбала за 6415грн., які продавець отримав до підписання договору, у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м. Цей договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі та нотаріально посвідчений не був, оскільки на той час нотаріального посвідчення не вимагалося. 10.10.2001р. цей договір зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 185 стр. 153 кн. 404пр.

Оскільки вказана квартира була придбана у спільну сумісну власність, то частки співвласників у відповідності до ст.372 Цивільного кодексу України є рівними.

Посилаючись на вищевикладене, позивачі просили визнати дійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна №15184 від 28.06.1996р. та №28085 від 10.09.2001р. - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м., визнавши за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин цієї квартири та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи є заява про слухання справи у їх відсутність.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, повідомлялися заздалегідь належним чином, про причини неявки не повідомили з заявами та клопотаннями до суду не зверталися.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.1996р. між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , діючою від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 1981р.н., та ОСОБА_5 , 1986р.н., на підставі рішення Малиновського РИК м.Одеси №454 від 07.06.1996р., та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , діючого від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 на підставі рішення Приморського РИК м.Одеси №599 від 21.06.1996р., на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №15184 від 28.06.1996р., за умовами якого вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м. Вказаний договір було оформлено на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення. Згідно з умовами договору за придбання квартири позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , було сплачено 868 952 000крб., які продавці отримали до підписання вказаного договору. 03.07.1996р. зазначений договір було зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 185 стр. 109 кн. 178пр. (а.с. 17-18)

10.09.2001р. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу №28085, за яким ОСОБА_1 придбала за 6415грн., які продавець отримав до підписання договору, у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м. Цей договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі та нотаріально посвідчений не був, оскільки на той час нотаріального посвідчення не вимагалося. 10.10.2001р. вказаний договір зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 185 стр. 153 кн. 404пр. Згідно ч.3 цього договору вказана частина квартири належить ОСОБА_7 на підставі договору №15184 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 28.06.1996р., зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 03.07.1996р. під №185 стр.109 кн.178пр. (а.с.19-20)

05.02.2015р. ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.15)

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу №15184 від 28.06.1996р. квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який діяв від імені та в інтересах неповнолітньої на той час доньки ОСОБА_8 , у спільну сумісну власність без визначення часток.

Згідно ст.ст. 355, 368-370 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відомостей про те, що між сторонами була домовленість з приводу того, що кожному з них належить визначена частка, матеріали справи не містять, а отже суд прийшов до висновку про те, що їх частки є рівними.

Вказане підтверджується і ч.3 договору купівлі-продажу №28085 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м., укладеного на Одеській товарній біржі 10.09.2001р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Таким чином, 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 , а 1/3 цієї частини належить ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, докази щодо виконання умов договорів купівлі-продажу №15184 від 28.06.1996р. та №28085 від 10.09.2001р. нерухомого майна купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м. 20604 від 11.06.1997р. ніким не спростовані, виконані усі істотні умови договорів, сплачена вартість квартири, проведена реєстрація в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За таких обставин, коли позивачі передали гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а позивачі відповідно їх прийняли, та розпочали користуватися вказаною квартирою, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним.

Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-258, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 334, 638, 658 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договорів дійсними та визнання права власності - задовольнити.

Визнати укладений 28.06.1996р. на Одеській товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна №15184 - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , діючою від імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 1981р.н., та ОСОБА_5 , 1986р.н., на підставі рішення Малиновського РИК м.Одеси №454 від 07.06.1996р., та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , діючого від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 на підставі рішення Приморського РИК м.Одеси №599 від 21.06.1996р., дійсним.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу №28085 від 10.09.2001р. 1/3 частини нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м, укладеного на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20кв.м., корисною площею 43,9кв.м., жилою площею 25,9кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2022р.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН