КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1642/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал Фінанс» про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення було прийняте з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки подані документи не відповідали вимогам встановленим законом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, а подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Вказує, що перехід права власності від ОСОБА_2 до ТОВ «ФК Капітал Фінанс» відбувся з порушення порядку реєстрації права власності.

Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, первісний кредитор - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» передав (відступив) новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» право вимоги за іпотечним договором №659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року.

Проте, між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» такий договір не укладався, що свідчить про те, що новий кредитор здійснив стягнення на предмет іпотеки, права за яким останньому не відступало.

Зазначає, що на адресу позивача надійшло іпотечне повідомлення (в порядку ст.ст.37, 38 ЗУ «Про іпотеку»), в якому ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» придбав право вимоги за кредитним договором №659-100/ФК-08 та договором іпотеки №659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року.

З наведеного слідує, що ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року, а повідомлення стосувалось іпотечного договору №659-100/Zфкіп-08 від 04.04.2008 року.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» вимагає погасити заборгованість за укладеним кредитним договором та повідомляє про те, що не погашення заборгованості є іпотечним випадком права вимоги, за яким останній не отримував.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, враховуючи вимоги закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмету іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено та підтверджується доказами, що 04.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №659-100/к-08 та Іпотечний договір №659-100/Zфкіп-08, згідно якого в іпотеку було передано належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Згодом правонаступником ТОВ Український промисловий банк" стало ПАТ "Дельта Банк".

Встановлено, що в подальшому за результатами проведеного електронного аукціону з реалізації права вимоги за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» покупцем даного лоту стало Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Фінанси», що не заперечується учасниками справи та підтверджується наданими доказами.

На підставі проведеного електронного аукціону було укладено Договір №1268/К купівлі-продажу майнових прав від 11.04.2019 року та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Як зазначав позивач, перехід права власності від ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія Капітал Фінанс» відбувся з порушенням порядку реєстрації права власності, оскільки у договорі відступлення права вимоги за іпотечним договором зазначено, що передаються права новому кредитору за іпотечним договором №659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року, тоді як такий договір саме за таким номером не укладався, оскільки укладався договір за № 659-100/Zфкіп-08.

Судом першої інстанції встановлено, що в номері договору допущено помилку, а саме: зазначено зайву літеру, проте вона не впливає на розуміння суті правочину та вже виправлена у відповідний спосіб самим нотаріусом.

Крім того, з наданого суду договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, що був укладений 11.04.2019 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що такий договір містить достатньо відомостей, що дозволяють належним чином визначити дійсні наміри сторін при його укладанні, та належним чином ідентифікувати іпотечне зобов`язання, права вимоги за яким були відступлені первісним іпотекодержателем (ПАТ «Дельта Банк») на користь нового іпотекодержателя (відповідача), а допущена описка в номері іпотечного договору за яким передаються права новому кредитору №659-100/Zфквіп-08 від 04.04.2008 року, замість вірного №659-100/Zфкіп-08, виправлена відповідним написом нотаріуса, який і посвідчував даний договір.

В п.1.1. зазначеного договору вказано, що за цим договором первісний іпотекодержатель передає (відступає) новому іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором від 04.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрованим за реєстровим №2041, що укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачкою в якості забезпечення виконання зобов'язань позивачки за Кредитним договором №659-100/ФК-08 від 04.04.2008 року.

Пункт 1.2. Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором містить детальний опис предмету іпотеки за іпотечним зобов`язанням, права вимоги за яким відступлені первісним іпотекодержателем на користь нового іпотекодержателя (квартира номер АДРЕСА_1 ).

Виходячи з наведеного, технічна помилка в договорі, яку виправлено, не є підставою неправомірності рішення (запису) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Інших порушень Закону України «Про іпотеку» чи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», на які посилається сторона позивача, зокрема в частині змісту письмової вимоги до позивача про усунення порушення, судом також не встановлені, і належними та допустимими доказами не підтверджено.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: