Номер провадження: 22-ц/813/1315/22
Номер справи місцевого суду: 494/50/13- ц
Головуючий у першій інстанції Курта Л. С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором. У поданому позові позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 208 539,15 грн з яких: - прострочені проценти 117514,55 грн, пеня 91024,60 грн, стягнути з відповідачів судовий збір (т.1, а.с.1-5).

22 квітня 2013 року заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_3 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845), за кредитним договором №2068-н від 02 листопада 2007 року прострочені проценти в сумі - 117 514,55 грн., пеню в сумі 91 024,60 грн., а всього заборгованість в сумі 208 539,15 грн. та судовий збір в сумі 2085,39 грн (т.1, а.с.44-46).

27 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Березівського районного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення (т.1, а.с.54-61).

14 листопада 2019 року ухвалою Березівського районного суду Одеської області представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Гаврилюк Юлії Ігорівни у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 «Про стягнення відсотків за кредитним договором №2068-н від 05 квітня 2007 р.» відмовлено (т.1, а.с.84-85).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 27.12.2019 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року та винести нове рішення, яким у задоволенні вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 відмовити (т.1, а.с.90-97).

24 січня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору (т.1, а.с.106-107).

06 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (т.1, а.с.112-115).

13 квітня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». У поданому відзиві позивач зазначає, що АТ «Ощадбанк» звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за Кредитним договором у грудні 2009 року, тобто, як вважає позивач, у межах строку дії кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що порука ОСОБА_5 є припиненою. Крім того, позивач вказує, що банком були нараховані прострочені проценти за користування кредитом за період 21.11.2012 року по 25.12.2012 року в розмірі 117514,55 грн, пеня за період з 18.04.2011 року по 25.12.2012 року в розмірі 91024,60 грн, а тому ,позивач наголошує на тому, що відсотки нараховані правомірно та відповідно до умов кредитного договору, а тому підлягають стягненню. З огляду на вказане, позивач просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (т.1, а.с.150-136).

26 травня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів. У поданому клопотанні апелянт просить суд -витребувати з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» належним чином завірений розрахунок заборгованості за кредитним договором №2068-н від 02.11.2007 року, який укладений між ОСОБА_3 та ВАТ ««Державний ощадний банк України»;-витребувати з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» належним чином завірені копії документів, які містять інформацію щодо погашення заборгованості по кредитному договору №2068-н від 02.11.2007 року з моменту винесення судового рішення Апеляційного суду Одеської області по справі №2-178/2010, провадження №22-ц-3170-2011 від 30.06.2011 року, яким постановлено: стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» за кредитним договором №2068-н від 02.11.2007 року залишок за кредитом в сумі 72212,00 грн., прострочену заборгованість за кредитом в сумі 127788,00 грн., за відсотками в сумі 66456,76 грн., за пенею по відсоткам в сумі 14860,75 грн., за пенею по кредиту в сумі 28216,34 грн., а всього заборгованість в сумі 309 542,85 грн.;-витребувати з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» належним чином завірені копії документів, які містять інформацію стосовно того, чи стягувався в рахунок заборгованості предмет застави (т.1, а.с.142-144).

18 травня 2021року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» належним чином завірений розрахунок заборгованості за кредитним договором №2068-н від 02.11.2007 року, який укладений між ОСОБА_3 та ВАТ ««Державний ощадний банк України».

Витребувано з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» належним чином завірені копії документів, які містять інформацію стосовно того, чи стягувався в рахунок заборгованості предмет застави.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено (т.1, а.с.171-172).

26 травня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано відповідь на відзив від ОСОБА_1 . У поданій відповіді апелянт зазначає, що позивачем не було надано доказів сповіщення ОСОБА_1 про прострочення платежів боржником та отримання такого повідомлення. Апелянт вважає, що позовна вимога щодо стягнення прострочених процентів та пені суперечить закону так як 30 червня 2011 року Апеляційним судом Одеської області вже ухвалене рішення щодо стягнення суми боргу (т.1, а.с.147-150).

В судове засідання, призначене на 27.01.2022 року, з`явилася представник відповідача ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_6 , інші учасники справи в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає частково, з огляду на таке.

Приймаючи рішення, в частині його оскарження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 1.1 договору поруки №1 поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладенні в майбутньому. Пунктом 3.2 договору поруки №1 солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконанні повністю.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.11.2007 року відповідно до договору №2068-н ОСОБА_3 отримав від ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») кредит у розмірі 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,50 % річних, комісійної винагороди та інших платежів передбачених договором, з кінцевим терміном повернення кредиту 02.11.2010 року, відповідно до кредитного договору.

02 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» укладено договір поруки №1, за яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника за кредитним договором від 02 листопада 2007 року №2068-н. Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором втому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконанні повністю.

05 листопада 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк» та ОСОБА_3 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 02 листопада 2007 року №2068-н укладено договір застави транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області 30 червня 2011 року ухвалено рішення за яким апеляційна скарга ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» задоволена та вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» а особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» за кредитним договором №2068-н від 02 листопада 2007 року залишок за кредитом в сумі 72 212,00 грн., прострочену заборгованість за кредитом в сумі 127 788,00 грн., за відсотками в сумі 66465,76 грн., за пенею по відсоткам в сумі 14 860,75 грн., за пенею по кредиту в сумі 28 216,34 грн., а всього заборгованість в сумі 309 542,85 грн. Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про пропущення строку пред`явлення вимог по договору поруки до ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до п.4.2 договору поруки №1 д Кредитного договору №2068-н від 02 листопада 2007 року, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором №2068-н від 02 листопада 2007 року не пред`явить вимоги до поручителя (а.с.19-20).

Відповідно до п.1.6 Кредитного договору погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 5556,00 грн до останнього числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту (а.с.16).

Так як кредитний договір між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 було укладено 02 листопада 2007 року то боржник повинен був сплатити перший платіж на виконання зобов`язання по кредитному договору до 31 грудня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не було здійснено жодного платежу, в звязку з чим банк достроково звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , у тому числі і процентів за кредитом 24 грудня 2009 року.

За результатом розгляду зазначеного позову 30 червня 2011 року ухвалено рішення за яким апеляційна скарга ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» задоволена та вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» а особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» за кредитним договором №2068-н від 02 листопада 2007 року залишок за кредитом в сумі 72 212,00 грн., прострочену заборгованість за кредитом в сумі 127 788,00 грн., за відсотками в сумі 66465,76 грн., за пенею по відсоткам в сумі 14 860,75 грн., за пенею по кредиту в сумі 28 216,34 грн., а всього заборгованість в сумі 309 542,85 грн. Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в порушення зазначених вимог закону та судової практики задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, не врахувавши, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Отже, апеляційний суд, дослідивши доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що вони знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині вимог щодо відмови у задоволенні вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 .

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року- задовольнити частково.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором.

Прийняти в цій частині постанову.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева