Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Фазикош О.В., секретаря судового засідання Химимнець О.Я., за участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27.04.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.05.2022 року.
Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2021 вказана позовна заяви була залишена без руху.
Ухвалою від 24.12.2021 року у справі відкрито провадження постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 , перебуває з 2013 року у правових відносинах з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, (далі - відповідач), як особа, яка, отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", (далі - Закону України №2262-ХІІ.). Відповідач в протиправний спосіб, втрутився у його майнові права та законні інтереси чим наніс йому майнову шкоду в розмірі 231655.65 грн.
Окрім того, позивач зазначає, що починаючи з 2017 року відповідач діяв відносно його прав та законних інтересів протиправно чим наніс йому моральну шкоду. ОСОБА_2 , вказує на те, що відповідна обставина висвітлена в рішенні від 30 березня 2018 року за №807/51/18 Закарпатського окружного адміністративного суду, в якому визнано бездіяльність відповідача протиправною. За наслідками вказаної протиправної бездіяльності за рішенням від 25 вересня 2019 року № 308/4554/19 Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на його користь було стягнуто 5 тис. грн. моральної шкоди, яку вчинив відповідач.
В позовній заяві вказано на те, що відповідач в 2019 році скоїв чергове правопорушення відносно пенсійного забезпечення позивача, яке нанесло йому матеріальних збитків в розмірі - 119329.65 грн. Дана обставина протиправної бездіяльності відповідача встановлена рішенням від 19 квітня 2019 року за № 260/265/19 Закарпатського окружного адміністративного суду та сума нанесеної мені матеріальної шкоди визнана самим відповідачем про що свідчить лист відповідача від 11.05.2021 року № 0700-0307-8/18122 (до позову додасться). В наслідок вищенаведеного протиправного втручання у його майнові права з боку відповідача йому в черговий раз було завдано моральної шкоди, що підтверджено рішенням від 19 жовтня 2021 року за № 308/7330/21 Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому вищевказаний суд ухвалив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
При цьому позивач вказує на те, що відповідач в неконституційний спосіб вдався до чергового втручання у його майнові права та обмежив його у пенсійних виплатах, шляхом звуження суми належної ОСОБА_2 , до виплати пенсії в неправовий, антиконституційний спосіб, чим наніс йому матеріальну шкоду в сумі - 112326.00 грн., про що свідчить офіційний документ ГУ ПФУ в Закарпатській області від 02.11.2021 року. № 0700-0307-8/42201 (до позову додається).
Підтвердженням факту відповідних протиправних дій відповідача щодо втручання в майнові права ОСОБА_2 , які захищенні Конституцією України, свідчить рішення від 22 вересня 2021 року за № 260/2986/21 Закарпатського окружного адміністративного суду (копія додається до позову). Таким чином, на думку позивача, вказаними діями йому завдано збитків в розмірі 119329.65 грн.+112326.00 грн. = 231655.65 грн.
Як вказує позивач, факт протиправних дій відповідача щодо втручання в його майнові права, які захищенні Конституцією України встановлений рішенням від 22 вересня 2021 року за №260/2986/21 Закарпатського окружного адміністративного суду. Факт нанесення матеріальних збитків в розмірі - 231655.65 грн. визнаний самим відповідачем.
У позовній заяві вказано на те, що відповідна обставина непоодинокого, довготривалого та безкарного позбавлення позивача органом державної влади України (відповідачем), майнових прав та законних інтересів, постійно переслідує ОСОБА_2 , відчуттям, що він не в змозі відновити свій попередній стан, на гідне отримання пенсійного забезпечення, що порушує його життєвий устрій з усіма, пов`язаними з цим негативними наслідками, а саме у душевних стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку із довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна (пристойного пенсійного забезпечення), у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації, у руйнації його життєвого устрою.
Оскільки перебуваючи під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликану відповідачем (суб`єктом владних повноважень), поза розумний сумнів свідчать про виникнення у позивача емоційних, психологічних і нервових навантажень та зривів, що як наслідок, призводить до погіршення стану його самопочуття та призводить до нанесення шкоди його здоров`ю.
Окрім того, позивач вказує і на те, що відповідач вже наніс йому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі і не збирається її відшкодовувати, і цей факт спонукає його на ще більші моральні страждання з огляду на те, що він не можу спланувати своє подальше існування.
Позивач просить врахувати суд те, що він віддав велику частку свого життя (вісім років), витрачаючи час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (отримання належних грошових сум свого пенсійного забезпечення), а саме відвідування та листування (до позову додається) з відповідачем, перебування під впливом довготривалої судової тяжби, та «відвойовування» свого пенсійного забезпечення, як єдиного джерела доходів на існування.
Позивач вказує на існування фактів, які не потребують доказування, а саме: нехтування положеннями законодавства з боку відповідача по відношенню до його прав та законних інтересів (встановлено судовими рішеннями); довготривалість (протягом восьми років) протиправних дій відповідача спрямованих проти нього та його майнових прав (встановлені судовими рішеннями); непоодинокий випадок, протиправних дій ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо його прав та законних інтересів (встановлені судовими рішеннями); позбавлення його грошової суми (майна) в особливо великих розмірах (довідки ГУ ПФУ в Закарпатській області); обізнаність відповідача про його стан людини із стійким розладом здоров`я (довідка МСЕК міститься в пенсійній справі); обізнаність відповідача про те, що на його утримані перебувають неповнолітні діти (відомості містяться в пенсійній справі); обізнаність відповідача про те, що пенсійне забезпечення є його єдиним джерелом на існування ( відомості містяться в пенсійній справі); обізнаність ГУ ПФУ в Закарпатській області про те, що йому протипоказані психічні навантаження (відомості містяться в пенсійній справі).

Посилаючись на Європейську конвенцію про захист прав людини і основних свобод, практику Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що право на відшкодування повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України

Позивач зазначає, що за рішеннями судів № 308/4554/19 та №308/7330/21 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області вже стягував з відповідача моральну шкоду на його користь встановивши суму такої шкоди в обсязі 5000 грн., але з огляду на те, що відповідач продовжує нехтувати положеннями законодавства, а також відповідне нехтування положеннями законодавства з боку відповідача сприяє зростанню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів, то вищевказана сума моральної шкоди не тільки не покриває шкоди завданої мені (потерпілій стороні), але і не є відчутним засобом попередженням для відповідача щодо вчинення порушень його прав для відповідача, яке спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

При цьому позивач звертає увагу суду на те, правопорушення скоєні відповідачем на його адресу, тривають багато років, він є людиною з обмеженими можливостями (людина з інвалідністю війни другої групи), тяжкістю вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характеру та обсягу його страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру майнових та немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином, позивач вважає, що визначена ним сума у 500 000 грн., нанесеної йому з боку відповідача моральної шкоди з огляду на обставини наведені в позові є - розумною, виваженою та справедливою.
Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд: стягнути на користь ОСОБА_2 з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, шляхом списання із рахунку - 500.000 (п`ятсот тисяч) гривень, моральної шкоди. Справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.
17.01.2022 від відповідача по справі на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - Головне управління), не погоджується з позовними вимогами. Так, відповідач, вказує на те, що ОСОБА_2 із 31 грудня 2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

08 грудня 2020 року останній звернувся до відповідача із заявою, відповідно до якої просив здійснити перерахунок його пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ХР 16922, що 19 листопада 2020 року була надіслана до Головного управління вищевказаним уповноваженим органом.

Листом від 21 грудня 2020 року за вих. №2818-3178/К-02/8-0700/20 Головне управління повідомило позивача, що підстав для перерахунку його пенсії немає, а довідку №ХР 16922 від 19.11.2020 року повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_1 без виконання.

Як вказано у відзиві, вважаючи вищеописані дії відповідача незаконними, ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом, спрямованим на захист порушених, на думку позивача, прав та інтересів.

05 лютого 2021 року судом було ухвалено рішення в адміністративній справі №260/23/21, яким заявлені вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як державного органу України, залученого до процедури призначення, обчислення, перерахунку пенсій осіб, звільнених з військової служби, по відмові у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки №ХР№ 16922 від 19.11.2020 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року за посадою, яку займав ОСОБА_2 перед звільненням з військової служби, які передбачені згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", оформленій листом за вих. № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 року. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо повернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки №ХР№ 16922 від 19.11.2020 року про грошове ОСОБА_2 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вих. № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти видану ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку №ХР№16922 від 19.11.2020 року (за формою, передбаченою додатком № 2 до постанови КМУ від 13.02.2008 року № 45) про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року та здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки №ХР№ 16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії ОСОБА_2 , у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 оку № 2011 -XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зазначене судове рішення набрало законної сили після прийняття постанови Восьмим апеляційним адміністративним судом за наслідками апеляційного перегляду 27 квітня 2021 року та 06 травня 2021 року виконано органом ПФУ шляхом здійснення перерахунку пенсії з 01.04.2019 року. Розмір перерахованої пенсії позивача з 01.06.2021 року становило 17690,00 грн., зважаючи на те, що частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ (у редакції Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року склала 119329,65 грн.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі №260/2986/21 позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_2 пенсії максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування і виплату з 01 квітня 2019 року призначеної ОСОБА_2 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат.

На виконання вищезазначеного судового рішення позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року без обмежень її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат.

Відповідач зазначає, що з 01 листопада 2021 року виплата пенсії ОСОБА_2 здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення, а різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.04.2019 по 31.10.2021 становить 112326,00 грн.

У відзиві зазначено, що повноваження Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм, визначаються перш за все статтею 23 Бюджетного Кодексу України, а саме: будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. А Головне управління ПФУ в Закарпатській області, як відповідач при виконанні рішення суду, як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства. Невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
При цьому посилаючись на ст.ст.23, 1167,1173 ЦК України, ст. 56 Конституції України, роз`яснення Верховного Суду України у п. 5постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідач зазначає, що предметом доказування є вина відповідачів, причинно- наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Стосовно стягнення моральної шкоди з Головного управління, відповідач вказує на те, як вказано у відзиві, варто взяти до уваги також правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року №2-а-22/11, в якій суд дійшов висновку, що доводи позивача не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральної шкоди і неправомірність дій відповідача. Як зазначено п.31 постанови, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Окрім того відповідач зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На переконання відповідача, позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

З урахуванням вищенаведеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги наявні обставини спору, на переконання відповідача відсутні. А тому, відповідач просить суд: у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, разом із тим, на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому просив суд, при ухваленні рішення в даній справі, врахувати доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно відповіді ГУПФУ в Закарпатській області від 08.07.2029 №440/К-99-01, розглянувши звернення ОСОБА_2 від 26.06.2019 р. (вх.. 440/К-99-01 від 25.06.2019), що стосовно визнання не чинними п. 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018 року (далі - Постанова № 103) рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 повідомляємо, що частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі 826/3858/18, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, набрало законної сили 05.03.2019 року. Нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», після дати набрання рішенням суду законної сили не приймалося. У зв`язку з цим, а також з урахуванням пункту 4 Постанови 103 виплата вищевказаних пенсій продовжується у встановлених на цей час розмірах.
Згідно рішення ГУПФ України в Закарпатській області № 6 від 07.08.2019 року, в перерахунку пенсії по інвалідності у зв`язку із відміною пунктів 1,2 ПКМУ №103 громадянину ОСОБА_2 відмовлено.

Як вбачається із відповіді ГУПФ України в Закарпатській області від 11.06.2020 №0700-0319-8/19174, на інформаційний запит ОСОБА_2 , від 04.06.2020 року, що перерахунок його пенсії на підставі постанови Верховного суду від 11.03.2020 №160/3586/19 не проводилися, а відтак відсутня заборгованість.

У відповіді за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.05.2020 р., відповідачем (у листі від 01.06.2020 №1006-1210/К-02/8-0700/20) вказано на те, що управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області його прав не порушувало та діяло в межах своїх повноважень визначених, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», № 804 від 14.08.2019 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та у спосіб передбачений Конституцією України, законами України. Починаючи з 01.01.2020 року виплата пенсії проводиться відповідно до постанови КМУ №1088 від 24.12.2019 року.

Окрім того, у відповіді від 11.08.2020 №1654-1818/К-02/0-0700/ ГУПФ України в Закарпатській області на скаргу позивача, вказано на те, що права ОСОБА_2 порушені не були та відповідач діяв в межах своїх повноважень визначених, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», № 804 від 14.08.2019 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та у спосіб передбачений Конституцією України, законами України. Починаючи з 01.01.2020 року виплата пенсії проводиться відповідно до постанови КМУ №1088 від 24.12.2019 року.

У відповіді відповідача від 21.12.2020 №2818-3178/К-02/8-0700/20, на запит позивача, УПФ України в Закарпатській області вказано на те, що частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Умови проведення перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були передбачені пунктом 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).
05.03.2019 року набрало чинності Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року № 826/3858/18, залишене без змін рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1-2 Постанови № 103.

Разом з тим, вказано на те, що після визнання протиправними та нечинними пунктів 1-2 Постанови № 103 інших рішень про умови та порядок проведення перерахунку такого перерахунку, на день надання відповіді не має.
У відповідь на звернення позивача від 28.12.2020 року №3441/К-0700-20 відповідач (лист від 27.01.2021 №251-3441/К-02/8-0700/21) вказав на те, що відділ розгляду звернень Головного управління не наділений повноваженнями щодо винесення рішення про проведення/відмову в проведенні перерахунку, та що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться відповідно до ст. 6З Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» органами, що призначають пенсії, на умовах, у . порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до листа УПФ України в Закарпатській області від 11.05.2021 №0700-0307-8/18122 ОСОБА_2 , повідомлено про те, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/23/21 від 05.02.2021 року, яке набрало законної сили 27.04.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області Вам здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки №ХР 16922 від 19 листопада 2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року .Розмір перерахованої пенсії з 01.06.2021 р. становить 17690,00 грн. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року склала 119329,65 грн. Разом із тим у вказаному листі зазначено, що оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, вищезазначена сума буде виплачена Вам після виділення коштів з Державного бюджету України.
Така ж інформація міститься і у відповіді УПФ України в Закарпатській області від 24.05.2021 №2081-1947/К-02/8-0700/21 на звернення позивача від 07.05.2021 та у листі від 331.05.202 №38566 повідомляє про те, що на виконання рішення
Відповідно до листа від 02.07.2021 №3071-2528/К-02/8-0700/21 позивач зазначає, що перерахунок пенсії позивача проведено у відповідності до норм чинного законодавства.
У повідомленні від 02.11.2021 №0700-0307-8/42201 відповідач повідомляє позивача про те, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2986/21 від 22.09.2021 року, яке набрало законної сили 22.10.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області Вам здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року без обмеження максимального розміру. Розмір перерахованої пенсії з 01.11.2021 р. становить 20894,45 грн. Різниця пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2021 року склала 112326,00 грн. Разом із тим, вказано на те, що оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за і- рахунок коштів; Державного бюджету України, вищезазначена сума буде виплачена Вам після виділення коштів з Державного бюджету України.
Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі № 807/51/18, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не прийняття рішення відносно поданої ОСОБА_2 , довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №4228 від 24.07.2017 року до ОСОБА_5 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як документу для перерахунку пенсії. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянути подану ОСОБА_2 , довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 №4228 від 24.07.2017 року та прийняти відповідне рішення щодо наявності або відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі вказаного документу. Рішення набрало законної сили: 11.12.2018 (постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду - рішення залишено без змін).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі №260/23/21 року, яке набрало законної сили 27 квітня 2021 року, вирішено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063), як державного органу України, залученого до процедури призначення, обчислення, перерахунку пенсій осіб, звільнених з військової служби, по відмові у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки №ХР№16922 від 19.11.2020 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ), про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року за посадою, яку займав ОСОБА_2 перед звільненням з військової служби, які передбачені згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 740 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", оформленій листом за вих. № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 року, а також визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо повернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) довідки №ХР№16922 від 19.11.2020 року про грошове забезпечення ОСОБА_2 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вих. № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 року.
Зазначеним рішенням також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) прийняти видану ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) довідку №ХР№16922 від 19.11.2020 року (за формою передбаченою додатком № 2 до постанови КМУ від 13.02.2008 року № 45) про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року та здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки №ХР№16922 від 19.11.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії ОСОБА_2 , у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 оку № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум).

Окрім того, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021, задоволено позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_2 пенсії максимальним розміром. вказаним рішенням було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) здійснити нарахування і виплату з 01 квітня 2019 року призначеної ОСОБА_2 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови про відкриття провадження від 10.11.2021 №67464979, на виконанні в Південно-Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, перебуває виконавчий лист №260/2968/21 від 01.11.2021, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом про: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород пл. Народна, буд. 4, ) здійснити нарахування і виплату з 01 квітня 2019 року призначеної ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії без обмеження максимального розміру, з урахуванням проведених виплат».
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови при про відкриття провадження від 29.09.202121 №6613221 у Відділі примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (м. Івано-Франківськ) перебуває на виконані виконавчий лист №260/23/21 виданий 17.05.2021 Закарпатським окружним адміністративним судом, про: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008, код ЄДРПОУ - 20453063) прийняти видану Закарпатським обласним військовим комісаріатом ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) довідку №ХР№16922 від 19.11.2020 року (за формою передбаченою додатком № 2 до постанови КМУ від 13.02.2008 року № 45) про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року та здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 оку № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум)».

Згідно наявної в матеріалах справи довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААБ №661196 від 02.03.2020 , підстава акт огляду МСЕК №205/7, позивачу протипоказана робота пов`язана з незначним фізичним, нервово-психічним та стато-динамічним навантаженням , ненормованим робочим днем.

Окрім того, встановлено також, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за №308/4554/19, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2019 року, зменшено розмір моральної шкоди стягнутої із УПФ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 із 35000 до суми 5000 (п`ять тисяч) грн.

Також, рішенням Ужгородський міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 р. у справі №308/7330/21, на користь позивача було стягнуто із відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за допущені відносно нього неправомірні дії. За твердженнями представника відповідача вказане рішення було оскаржено в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування у випадках визнання рішень, дій або бездіяльності вказаних органів чи їх посадових осіб незаконними.

Статтями13,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVпередбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).
ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року по справі №750/1591/18-ц.
Слід зазначити, у листах УПФ України в Закарпатській області, на запити ОСОБА_2 , вказано що кошти нараховані, однак будуть виплачені лише при їх виділенні з бюджету. Таким чином вказане доводить що на даний час такі не виплачені, тобто рішення суду не виконано протягом тривалого часу. Разом із тим відсутність у відповідача коштів та не спроможність забезпечення здійснення виплат, не знімає відповідальності з відповідача за неналежне виконання такого обов`язку.
Як встановлено вище, протиправність дій відповідача встановлена Рішеннями Закарпатського окружного адміністративного суду у справі за № 260/23/21 від 05 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 27 квітня 2021 року, та від 22.09.2021 року у справі №260/2986/21, яке набрало законної сили 22.10.2021.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, факт протиправності дій відповідача щодо відмови у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки за № ХР№16922 від 19.11.2020 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ), про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року за посадою, яку займав ОСОБА_2 перед звільнення з військової служби, які передбачені згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 740 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", оформленій листом за вих. № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 року, а також щодо повернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) довідки №ХР№16922 від 19.11.2020 року про грошове забезпечення ОСОБА_2 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вих. № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 року, встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду за № 260/23/21 від 05.02.2021 року, яке набрало законної сили 27.04.2021 року, та не потребує доведення.
При цьому слід зазначити, що на виконання зазначеного рішення, відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 року на підставі довідки № ХР16922 від 19 листопада 2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, про що його повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 24.05.2021 року за № 2081-1947/К-02/8-0700/21.
Разом із тим у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №260/2986/21, що набуло законної сили, судом встановлено, що під час перерахунку, здійсненого на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/23/21 від 05.02.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року зі встановленням обмеження її максимальним розміром.
При цьому у рішенні вказано на те, що Конституційний Суд України неодноразово висновував стосовно того, що заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства чи шляхом ігнорування рішень Конституційного Суду України та конституційних прав. Так, дії відповідача щодо застосування обмежень перерахованої з 01.04.2019 року та виплачуваної позивачу пенсії максимальним розміром визнано протиправними, а позов ОСОБА_2 , задоволено.
При цьому зі змісту повідомлення відповідача від 02.11.2021, наданого позивачу, вбачається, що УПФ України в Закарпатській області вбачається, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2986/21 від 22.09.2021 року, яке набрало законної сили 22.10.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області Вам здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року без обмеження максимального розміру. Розмір перерахованої пенсії з 01.11.2021 р. становить 20894,45 грн. Різниця пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2021 року склала 112326,00 грн.

У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач має зазначити, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначає, що відповідачем завдано йому матеріальних збитків в розмірі - 231655.65 грн.; непоодинокі, довготривалі та безкарні позбавлення його органом державної влади України (відповідачем), майнових прав та законних інтересів, та що його постійно переслідує відчуттям, що він не в змозі відновити свій попередній стан, на гідне отримання пенсійного забезпечення, що порушує його життєвий устрій з усіма, пов`язаними з цим негативними наслідками, а саме у душевних стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку із довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна (пристойного пенсійного забезпечення), у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації, у руйнації його життєвого устрою.

Окрім того, позивач зазначає, що він перебуває під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликану відповідачем (суб`єктом владних повноважень), поза розумний сумнів свідчать про виникнення у нього емоційних, психологічних і нервових навантажень та зривів, що як наслідок, призводить до погіршення стану його самопочуття та призводить до нанесення шкоди його здоров`ю.

При цьому позивач зазначає, що обізнаність відповідача про його стійкий розлад здоров`я (довідка МСЕК міститься в пенсійній справі); обізнаність відповідача про те, що на його утримані перебувають неповнолітні діти (відомості містяться в пенсійній справі); обізнаність відповідача про те, що пенсійне забезпечення є його єдиним джерелом на існування ( відомості містяться в пенсійній справі); обізнаність ГУ ПФУ в Закарпатській області про те, що йому протипоказані психічні навантаження (відомості містяться в пенсійній справі).

Суд вважає доводи позивача такими що заслуговують на увагу, такі відповідачем не спростовані.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.
В даному випадку, наявні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення із відповідача на користь позивача коштів - а саме, за результатами перерахунку розмір пенсії, здійснених за рішенням судів, якими визнано дії УПФ України в Закарпатській області протиправними.
В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Окрім наведеного вище при ухваленні рішення суд зазначає, що саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивного рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом тривалого часу очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. В даному випадку такі негативні емоції з урахуванням їх тривалості та розміру невиплаченої пенсії, призвели до моральних страждань позивача.
На переконання суду, наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди.
Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено органом державної влади, його тривалості, вимогам розумності і справедливості.
Натомість, заявлена позивачем до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., на думку суду, є завищеною та недостатньо обґрунтована відповідними розрахунками чи міркуваннями, з яких виходив позивач під час визначення розміру шкоди.

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.
Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) (пункт 44)).

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Згідно з пунктом 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Таким чином, участь Державної казначейської служби України в якості відповідача у цій справі не була обов`язковою.

З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 , слід задовольнити частково та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 5000 грн.

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 58-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 , (ІПН: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У відповідності до п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місце знаходження пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008).

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош