Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 372/3760/17

провадження № 61-376св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі: Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Король Дмитро Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними та скасування рішень, визнання дій неправомірними, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,242 га.

У жовтні 2017 року на його адресу надійшла ухвала Обухівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року у справі № 372/2349/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зі змісту позовної заяви убачається, що нібито він, ОСОБА_1 , самоправно поставив паркан та перегородив вільний доступ ОСОБА_4 до її земельної ділянки, який вона здійснювала по дорозі, яка є комунальною власністю.

Також від Старобезрадичівської сільської ради надійшов лист від 13 листопада 2017 року № 163/02-30/355/02-31 та копії документів, серед яких були рішення 26 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 жовтня 2009 року № 156 «Про відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги»; рішення 28 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 січня 2010 року № 86 «Про узаконення під`їзної дороги до земельних ділянок в АДРЕСА_1 »; кадастровий план; зведений кадастровий план.

Зі змісту зазначених рішень убачається, що Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області було прийнято рішення про відведення земельної ділянки, площею 0,2298 га, для облаштування під`їзної дороги, згідно з кадастровим планом віднесено цю земельну ділянку до земель загального користування, надано дозвіл земельній організації на проведення інвентаризації земельної ділянки.

У подальшому на підставі цих рішень Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області було розроблено технічну документацію, присвоєно кадастровий номер сформованій земельній ділянці та проведено її державну реєстрацію. Новостворена земельна ділянка проходить через земельну ділянку, яка належить позивачу. Вважав такі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області та дії щодо реєстрації згаданої земельної ділянки протиправними, оскільки він набув право власності на земельну ділянку ще у 2000 році, а тому у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття спірних рішень щодо відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги, яка проходить через його земельну ділянку.

Окрім того, відповідач був обізнаний про те, що він, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки та дорога до його земельної ділянки проходить з іншої сторони вулиці, і ним не було погоджено межі спірної земельної ділянки, що свідчить про те, що технічну документацію з виносу меж спірної земельної ділянки було складено з порушенням земельного законодавства України, а державну реєстрацію цієї земельної ділянки було проведено протиправно.

Також з інформації із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер :16:008:0021, час та дата запиту 16:22, 30.10.2017, вбачається, що земельна ділянка має цільове призначення 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», а відтак не є дорогою загального користування (вулицею).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 26 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 жовтня 2009 року № 156 «Про відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги»;

- визнати протиправним та скасувати рішення 28 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 січня 2010 року № 86 «Про узаконення під`їзної дороги до земельних ділянок в АДРЕСА_1 »;

- визнати протиправними дії Управління Держкомзему в Обухівському районі, правонаступником якого є Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, по проведенню державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0,2298 га, адреса: АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0,2298 га, адреса: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області внести до Поземельної книги інформацію про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0,2298 га, адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення 26 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 жовтня 2009 року № 156 «Про відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги».

Визнано протиправним та скасовано рішення 28 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 січня 2010 року № 86 «Про узаконення під`їзної дороги до земельних ділянок в АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправними дії Управління Держкомзему в Обухівському районі, правонаступником якого є Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, по проведенню державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0,2298 га, адреса: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0.2298 га, адреса: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області внести до Поземельної книги інформацію про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :16:008:0021, площею 0,2298 га, адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач набув право власності на земельну ділянку ще у 2000 році, у Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області не було правових підстав для прийняття оспорюваних рішень щодо відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги, яка проходить через земельну ділянку, що належить позивачу.

Крім того, посадові особи Старобезрадичівської сільської ради були обізнані про те, що позивач є власником земельної ділянки та дорога до його земельної ділянки проходить з іншої сторони вулиці.

Судом встановлено, що позивач не погоджував межі спірної земельної ділянки, що свідчить про те, що технічна документація з виносу меж спірної земельної ділянки була складена з порушеннями, а відтак державна реєстрація цієї земельної ділянки була проведена протиправно.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність підстав позову в частині порушення законних прав та інтересів позивача. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з листа-відповіді Старобезрадичівської сільської ради № 163/02-30/355/02-31 на адвокатський запит від 31 жовтня 2017 року вих. № 691/17-К.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , подану в інтересах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, задоволено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскаржувані рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області є такими, що порушують права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Водночас суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, не надав належної оцінки доводам відповідача - Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, та третіх осіб щодо пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, ОСОБА_1 було відомо про існування оспорюваних рішень сільської ради ще у 2010 році, після звернення прокурора Обухівського району в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У січні 2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Король Д. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 257, 260, 261, 267 ЦК України про позовну давність.

Предметом позовних вимог є, зокрема, оскарження рішень органу місцевого самоврядування, які порушують права та законні інтереси позивача, тому строк позовної давності не може бути застосований у спірних правовідносинах, оскільки порушення прав та законних інтересів є триваючим.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу відповідачі та треті особи до суду не подавали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Король Д. В., на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, витребувано з Обухівського районного суду Київської області цивільну справу № 372/3760/17.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 був власником житлового будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,2420 га, кадастровий номер :16:007:0040, яка розташована за цією ж адресою.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 червня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2420 га, кадастровий номер :16:007:0040, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала померлому ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22 березня 2000 року Старобезрадичівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення від 21 жовтня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1963. Указані об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 26 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 жовтня 2009 року № 156 «Про відведення земельної ділянки для облаштування під`їзної дороги» розглянуто питання про узаконення під`їзної дороги до земельних ділянок на АДРЕСА_1 та вирішено відвести земельну ділянку, площею 0,2298 га, для облаштування під`їзної дороги до земельних ділянок на АДРЕСА_1 згідно з кадастровим планом, віднести земельну ділянку, площею 0,2298 га, на АДРЕСА_1 до земель загального користування.

Рішенням 28 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 06 січня 2010 року № 86 «Про узаконення під`їзної дороги до земельних ділянок на АДРЕСА_1 » вирішено надати дозвіл землевпорядній організації на проведення інвентаризації земельної ділянки, площею 0,2298 га, за вказаною адресою.

На підставі згаданих рішень Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо виносу меж земельної ділянки в натурі, відомості про земельну ділянку, площею 0,2298 га, у с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області внесено до програмного забезпечення ведення державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер :16:008:0021.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :16:008:0021, перебуває в комунальній власності Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області і є дорогою загального користування.

Встановлено, що належна позивачу земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, кадастровий номер :16:007:0036, що належить ОСОБА_9 , та на земельну ділянку кадастровий номер :16:008:0021, яка рішенням 26 сесії 5 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 07 жовтня 2009 року № 156 була відведена для облаштування під`їзної дороги.

Згідно з актом земельної комісії Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 29 листопада 2016 року при фактичному винесенні меж ділянки ОСОБА_1 було виявлено, що дана земельна ділянка накладається на земельну ділянку ОСОБА_9 та на землі загального користування. Комісією запропоновано ОСОБА_1 провести інвентаризацію відповідно до власних фактичних меж земельної ділянки з межами суміжної земельної ділянки, що належить ОСОБА_9 , та із забезпеченням проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 .

Відповідно до договорів купівлі-продажу ОСОБА_7 відчужила належну їй земельну ділянку ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 продав свою земельну ділянку ОСОБА_8 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2011 року у справі № 2-1470/2010, в задоволенні позовних вимог прокурора Обухівського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2011 року справі № 2-1470/2010 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог прокурора Обухівського району в інтересах ОСОБА_1 у справі № 2-1470/2010 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2012 року рішення місцевого суду справі № 2-1470/2010 скасовано, позов прокурора задоволено. Визнано недійсними державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, виданий ОСОБА_7 , та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,3500 га, виданий ОСОБА_6 . Скасовано державну реєстрацію вказаних державних актів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області та їх представник справі № 2-1470/2010 задоволено, рішення Апеляційного суду Київської області від 09 квітня 2012 року скасовано, залишено в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 зазначали про пропуск позивачем строку позовної давності (т.1, а.с. 97).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом касаційного перегляду є постанова Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в частині мотивів відмови ОСОБА_2 у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, а тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України в іншій частині постанова апеляційного суду Верховним Судом не перевіряється.

Незважаючи на відмову у задоволенні позову відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України, відповідачі не надсилали до суду заперечень проти обґрунтованості позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання протиправними та скасування рішень, визнання дій неправомірними, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог і необхідності застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заперечуючи проти позову, відповідач Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, зокрема, посилалася на пропуск позивачем строку позовної давності та застосування судом частини четвертої статті 267 ЦК України.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 було відомо про існування оспорюваних рішень сільської ради ще у 2010 році, після звернення прокурора Обухівського району в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації (справа № 2-1470/2010).

Зазначені обставини безпосередньо підтверджені змістом рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року у справі № 2-1470/2010, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора Обухівського району в інтересах ОСОБА_1 .

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження 14-252цс18) викладено правовий висновок про те, що, виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

За таких обставин застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе за умови наявності порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позовних вимог.

Отже, встановивши незаконність оскаржуваних рішень Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області № 86 і № 156, врахувавши обізнаність ОСОБА_1 про існування оспорюваних рішень сільської ради ще у 2010 році, що підтверджується судовим рішенням у справі № 2-1470/2010, яке набрало законної сили, суд апеляційної інстанції у цій справі (№ 372/3760/17) правомірно застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 267 ЦК України та відмовив ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , у задоволенні позову.

Аргументи ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Король Д. В., про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), є необґрунтованими, оскільки стосуються змісту правовідносин, які не є подібними до справи № 372/3760/17.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зроблено правовий висновок, який полягає в наступному.

Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.

Водночас фактичні обставини у справі № 469/1044/17 стосуються незаконності відчуження земель водного фонду в силу вимог закону, тобто такої категорії земель, на яку законодавством України встановлено заборону щодо відчуження.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області № 86 і № 156 стосуються земельної ділянки, яку віднесено до комунальної власності.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі щодо обставин початку перебігу строку позовної давності, яким вже було надано відповідну правову оцінку, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі надавати оцінку чи переоцінювати докази у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Король Дмитро Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк