Справа № 462/1035/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.11.2021 по 20.01.2022 в сумі 22832,92 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала начальником цеху вхідного контролю та комплектації на ДП «ЛДЗ «Лорта» та була звільнена з роботи 29.07.2021 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У день звільнення з нею не було проведено розрахунку. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021 у справі № 462/6487/21 стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з лютого по липень 2021 року у сумі 24424, 71 грн., вихідну допомогу у сумі 29692,29 грн., компенсацію за 12 календарних дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 3590,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2021 року по 16.11.2021 року у розмірі 25000 грн. Дані кошти ОСОБА_1 отримала 20.01.2022, а тому відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.11.2021 по 20.01.2022, що становить 22832,92 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.02.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 31.03.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами ОСОБА_1 погоджується частково. Зважаючи на скрутне фінансове становище підприємства, просить суд стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 18380,50 грн без урахування податків та зборів, оскільки стягувачі з отриманих сум від виконавчої служби податок не сплачують.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді начальника цеху вхідного контролю та комплектації та 29.07.2021 була звільнена за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Після звільнення відповідач з позивачем не провів відповідного розрахунку.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021 стягнуто з Державного підприємства Львівського державного заводу «Лорта» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з лютого по липень 2021 року у сумі 24424, 71 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, вихідну допомогу у сумі 29692,29 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, компенсацію за 12 календарних дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 3590,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2021 року по 16.11.2021 року у розмірі 25000 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Даним судовим рішенням доведено вину відповідача у невиплаті належних позивачу при звільненні сум.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженоговказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З наданої довідки АТ КБ «Приватбанку» долученої позивачем вбачається, що на її рахунок 20.01.2022 були зараховані кошти від залізничного ВДВС м. Львова, які були перераховані ДП «ЛДЗ «Лорта» на виконання рішення суду у справі № 462/6487/21 в сумі 83615,76 грн.

Враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем ДП «ЛДЗ «Лорта» здійснило 20.01.2022, на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.11.2021 по 20.01.2022.

Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021, яке 17.12.2021 набрало законної сили, середньоденна заробітна плата позивача становить 518,93 грн., шо не заперечується сторонами.

Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2021-2022 рр., наданого Мінпраці та соціальної політики кількість робочих днів за вказаний період становить 44 дні.

Таким чином, заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед ОСОБА_1 становить 22832,92 грн. (518,93 грн.- середньоденна заробітна плата *44 кількість робочих днів).

Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення їй не були виплачені належні від підприємства суми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22832 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2021 року по 20 січня 2022 року, без урахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12-13, 81-82, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, ст.ст. 38, 116, 117 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - задовольнити.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 17 листопада 2021 року по 20 січня 2022 року у розмірі 22832 /двадцять дві тисячі вісімсот тридцять дві/ гривні 92 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», р/р НОМЕР_2 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, , ІПН: 31, адреса: м. Львів, вул. Патона, 1.

Суддя: