Справа № 139/69/22
Провадження № 2/139/18/22
РІШЕННЯ

іменем України

04 травня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю

представника позивача адвоката Крейдіна В.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в:

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 08 червня 2021 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Посилаючись на факт перебування на її утриманні дитини-інваліда 1 групи підгрупи «А», а також стан її здоров`я, що позбавляють її можливості працевлаштуватися та отримувати будь-які доходи, крім державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавки на догляд, ОСОБА_2 03 лютого 2022 року звернулася до Мурованокуриловецького районного суду з позовом про звільнення її від сплати заборгованості за аліментами в сумі 39329 гривень 06 копійок, що утворилася за період з 24 лютого 2021 року до 01 січня 2022 року.

09 лютого 2022 року судом було отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача в смт Муровані Курилівці Мурованокуриловецької селищної ради.

Ухвалою від 30 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с. 33-34). Цією ж ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_2 (а.с. 7) про звільнення від сплати судового збору за подачу до суду позову.

21 лютого 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с. 40-49) із доказами на заперечення позовних вимог (а.с. 52-112).

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року (а.с. 119) було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с. 50-51).

Витребувані судом докази було отримано 15 березня (а.с. 122-124) та 06 квітня 2022 року (а.с. 135-137).

Ухвалою від 14 квітня 2022 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 145).

В судове засідання позивач не з`явилася. Зі слів її представника адвоката Крейдіна Володимира Олександровича (а.с. 127, 128, 129), ОСОБА_2 перебуває за кордоном. З урахуванням цієї обставини та факту участі в судовому засіданні представника-адвоката, судом постановлено ухвалу про розгляд справи без участі позивача.

Представник позивача підтримав позовну вимогу ОСОБА_2 та пояснив: ОСОБА_2 за судовим рішенням зобов`язана сплачувати аліменти на двох спільних з відповідачем неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімуму. В той же час, у неї на утриманні перебуває її дитина-інвалід першої групи інвалідності підгрупи «А» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Малолітня дитина позивача потребує постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактично нездатний до самообслуговування. Такий догляд дитині може надати лише позивач. У зв`язку з цим вона позбавлена можливості працевлаштуватися та мати доходи інші, ніж державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю та надбавка на догляд. Крім того, сама позивач також має сукупність захворювань, які не дозволяють їй займатися фізичною працею. Працевлаштуватися з моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів також заважають обмеження протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19, а також введений в Україні з 24 лютого цього року воєнний стан.

За таких обставин, станом на момент звернення до суду з цим позовом у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в сумі 39329 гривень. Ця обставина ставить у край невигідне становище найменшого сина позивача, оскільки ОСОБА_2 вимушена буде сплачувати борг з аліментів саме з державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю. Просить задовільнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав і суду пояснив: Він має з позивачем двоє спільних дітей, які дванадцять років проживають з ним окремо від матері і перебувають лише на його утриманні. Рішенням суду з ОСОБА_2 стягнуто аліменти, які вона зобов`язана сплачувати з 24 лютого 2021 року в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Оскільки ОСОБА_2 ніде не працює, то вона зобов`язана була сплачувати аліменти у мінімальному розмірі. Однак, за рік ОСОБА_6 сплатила всього 3 тисячі гривень аліментів, а далі вчиняла дії, спрямовані на ухилення від сплати аліментів. Зокрема, вона відчужила належні їй житловий будинок і земельну ділянку для його обслуговування, а також земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Вважає, що при вирішенні питання про стягнення із ОСОБА_2 аліментів суд врахував всі обставини, на які вона посилається у позові про звільнення її від стягнення аліментів, а тому ні стан здоров`я її молодшого сина, ні її стан здоров`я чи матеріальний стан не змінилися в сторону погіршення. Навпаки, вважає, що вона покращила свій матеріальний стан за рахунок відчуження нерухомого майна, а також за рахунок збільшення розміру стягнення аліментів з батька свого молодшого сина. Стан здоров`я ОСОБА_2 не дозволяє їй важкої фізичної праці, однак її спеціальність фармацевта і наявність вищої освіти дозволяють навіть в умовах обмежень через COVID-19 та в умовах воєнного стану працевлаштуватися і отримувати доходи. Її молодший син ОСОБА_5 не позбавлений опіки та утримання зі сторони свого батька, а от його двоє дітей отримують такі опіку й утримання лише від нього. Крім того, його син ОСОБА_7 має діагноз «вегето-судинна дистонія зі схильністю до ангіоспазмів», «локалізована симптоматична епілепсія, комплексні парціальні напади», у зв`язку з чим він періодично консультує та обстежує дитину у психоневрологічній лікарні, виконує рекомендації лікарів про постійне медикаментозне лікування сина. Для досягнення стабільності у стані здоров`я сина ОСОБА_7 , той щоденно приймає певні ліки, на які витрачається біля двох тисяч гривень на місяць.

Вважає, що позивач жодним документом не довела, що борг з аліментів виник внаслідок тяжкого захворювання її наймолодшого сина чи її хвороби або інших непереборних сил. В той же час, звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів приведе до значного погіршення матеріального забезпечення двох її старших синів, унеможливить отримувати належне лікування, порушить їх право на утримання від обох батьків. Просить відмовити ОСОБА_2 в позові.

Розглянувши справу, зокрема, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними та витребувані за їх клопотанням судом докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2011 у справі № 0216/2-423/11, яке набрало законної сили 08.02.2012 (а.с. 11) між сторонами розірвано шлюб, який було укладено 21 жовтня 2005 року (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Діти біля дванадцяти років проживають з батьком відповідачем ОСОБА_1 .

Ці обставини сторонами не заперечуються.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Для забезпечення передбачених законодавством прав та інтересів дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року у справі № 139/168/21 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Це рішення набрало чинності 16 вересня 2021 року (а.с. 21-25).

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 12), на підставі згаданого вище судового рішення 04 жовтня 2021 року видано виконавчий лист і пред`явлено до виконання у Вінницький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області (виконавче провадження № 67120838).

Цим же розрахунком (а.с. 12), а також повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 53) та довідкою № 30/11 від 11.02.2022 про сплату аліментів (а.с. 54) стверджується, що за період з 24 лютого 2021 року до 01 лютого 2022 року ОСОБА_6 сплатила всього за виконавчим документом 3375 гривень аліментів на двох дітей, а її заборгованість зі сплати аліментів за цей період складає 39329 гривень 06 копійок.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Як на одну з підстав позовної вимоги, позивач посилається на стан свого здоров`я. Зокрема, що вона має низку захворювань: артроз суглобів, неправильно консолідований перелом обох кісток лівої гомілки, вальгусна деформація, вкорочення, післятравматичний ДОА лівого гомілково-ступневого суглоба 2-3 ступеню, поперековий остеохондроз хребта, сколіоз 1-2 ступеню, люмбалгія, м`язово-тонічний синдром. Такий стан здоров`я позивача стверджується консультаційним висновком спеціаліста від 21 вересня 2021 року (а.с. 17).

В той же час, сама позивач у позовній заяві зазначила, що вказаний стан її здоров`я діагностовано ще за життя з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні ствердив цю обставину.

Крім того, суд враховує, що через сукупність своїх захворювань ОСОБА_2 не втратила працездатність, ці захворювання не відносяться до тяжких, вони не тягнуть за собою значних матеріальних затрат на відновлення стану здоров`я, принаймні, позивач не надала суду таких доказів.

У зв`язку з цим суд констатує, що стан здоров`я позивача не погіршився за період, впродовж якого утворилася заборгованість зі сплати аліментів (24 лютого 2021 року 01 лютого 2022 року), відсутні підстави констатувати, що ці захворювання є тяжкими. Тому стан здоров`я позивача суд не може врахувати як підставу для звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Ще однією підставою для звільнення її від сплати заборгованості з аліментів позивач назвала наявність на її утриманні малолітнього сина від повторного шлюбу дитини-інваліда 1 групи (підгрупа «А») ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 19, 13, 14, 16, 20). Зокрема, позивач зазначає, що її наймолодший син ОСОБА_8 потребує домашнього догляду, що стверджується довідкою КНП «Липовецький РЦ ПМСД» № 254 від 15.10.2021 (а.с. 15). У зв`язку з такою обставиною вона позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати будь-які доходи.

Однак, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки обставина, що наймолодший син відповідача є дитиною-інвалідом і потребує домашнього догляду, було враховано судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів необхідних і достатніх на утримання двох старших синів ОСОБА_2 .

Крім того, наявність на утриманні дитини з інвалідністю до 18-ти років не може бути підставою для звільнення від обов`язку утримувати інших дітей.

У розумінні ст. 4 Закону України № 5067-VI від 05 липня 2012 року «Про зайнятість населення», ОСОБА_2 є непрацюючою працездатною особою і належить до категорії зайнятого, але непрацюючого населення. Однак, сьогоднішні реалії життя дозволяють працевлаштовуватися з дистанційним погодинним режимом роботи.

Суд також не може погодитися з твердженням позивача про те, що вона перебуває у скрутному матеріальному стані через такі обставини, як стан здоров`я дитини-інваліда, що потребує постійного догляду, та відсутність будь-якого доходу у зв`язку з цим, окрім, соціальної допомоги на догляд за дитиною-інвалідом.

Зокрема, з інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 69-75, 76-77, 78-79) слідує, що позивач мала у приватній власності житловий будинок в с. Жовнине Чорнобаївського району Черкаської області та земельну ділянку для його обслуговування площею 0,2473 га, крім того, на праві приватної власності за нею зареєстровані земельні ділянки в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,0462 га та 0,0177 га.

В той же час, в період, коли виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 було подано до примусового виконання і позивач достеменно знала про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання своїх двох старших дітей, вона здійснила відчуження нерухомого майна.

Так, 26 листопада 2021 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Дробаха Віктором Олексійовичем (а.с. 136-137), ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_9 земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0090 з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Дар сторонами оцінено в 40 тисяч гривень.

Такі дії позивача вчинення третій особі дарування нерухомого майна вартістю 40 тисяч гривень можуть свідчити лише про відсутність у ОСОБА_2 матеріальної скрути.

29 листопада 2021 року ОСОБА_2 відчужила за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Яною Іванівною (а.с. 123, 124), житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :01:000:0442), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За вчинення таких правочинів, відповідно до умов договорів, ОСОБА_2 отримала 42 тисячі гривень.

Отже, ОСОБА_2 покращила своє матеріальне становище, отримавши 42 тисячі гривень від продажу нерухомого майна, однак, вона не звернула такий свій дохід або його частину на сплату уже існуючої заборгованості зі сплати аліментів.

Також дії позивача щодо відчуження належного їй нерухомого майна можна розцінювати як умисне ухилення від сплати існуючого боргу з аліментів та зловживання своїми правами всупереч інтересам дітей.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, який у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зазначив: «Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення».

Слід зазначити, що матеріальний стан позивача за період 2021 року покращився також за рахунок отримуваних на підставі відповідних судових рішень (а.с. 58, 59-60, 67-68) аліментів на дитину ОСОБА_5 та на саму ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку.

Так, із платника аліментів ОСОБА_10 з початку 2021 року утримувалося на користь ОСОБА_2 аліментів на загальну суму біля 6 тисяч гривень, а на кінець року ця сума збільшилася до 10 тисяч гривень (а.чс. 61-66).

З врахуванням наведених у цьому рішенні обставин, суд прийшов до висновку, що положення ч. 2 ст. 197 СК України не є нормою матеріального права, яка дає право на звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, адже заборгованість, яка має місце, не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення. Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання їх двох спільних дітей виникла внаслідок умисних дій позивача, які були спрямовані на ухилення від виконання свого обов`язку з утримання дітей, шляхом відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, приховування своїх доходів та пасивного ігнорування виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 8 і 51 Конституції України, ст.ст. 7,180, 197 СК України, ст.ст. 3 і 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 відмовити в позові до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: __________