Постанова

Іменем України

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 591/291/17

провадження № 61-2802св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Орлова І. В., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що28 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 29 425 доларів США, який зобов`язалася повернути до 26 серпня 2037 року.

Проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим в АТ КБ «ПриватБанк» виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Станом на 29 листопада 2016 року заборгованість за кредитним договором (основним зобов`язанням) складає 21 143, 50 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 542 330, 78 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2007 року № SUH2GІ00000172 в сумі 21 143, 50 долари США, що за курсом 25, 65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 листопада 2016 року складає 542 330, 78 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь банку в розмірі заявлених позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не довів обґрунтованості позовних вимог, оскільки не надав належних доказів, що станом на 29 листопада 2016 року заборгованість відповідача становила 21 143, 50 долари США.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

07 лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам у справі, не дослідив наданий банком розрахунок заборгованості, який відповідач не спростувала, розглянув справу без участі представника банку, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді, внаслідок чого передчасно відмовив у задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 квітня 2020 року справа № 591/291/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 28 серпня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № SUH2GІ00000172, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредит у сумі 29 425 доларів США на наступні цілі: 22 000 доларів США на придбання квартири та 7 425 доларів США на сплату страхових платежів, який зобов`язалася повернути до 26 серпня 2037 року включно.

Також 28 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та банком в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано належну відповідачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 26 червня 2013 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2007 року в розмірі 49 981, 26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 лютого 2013 року становило 399 350, 26 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 30, загальною площею 30, 98 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного житлового приміщення з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Згідно з договором купівлі-продажу від 18 квітня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» продало, а ТОВ «Естет Селлінг» за 241 892 грн придбало предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до платіжних доручень від 26 травня 2016 року і 02 червня 2016 року та виписки по рахунку, виручені 18 квітня 2016 року від продажу належної ОСОБА_1 квартири грошові кошти в розмірі 241 892 грн (9 617, 97 доларів США), були зараховані банком на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.

Сума коштів, отримана від продажу предмета іпотеки, була недостатньою для задоволення вимог кредитора в повному обсязі.

У зв`язку з існуванням частини непогашеної заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором (основним зобов`язанням) у розмірі 21 143, 50 долари США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц.

У справі, яка переглядається, банк використав своє право дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів і неустойки, шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, з чим погодився Зарічний районний суд міста Суми, який своїм рішенням від 26 червня 2013 року задовольнив позовні вимоги банку.

Оскільки коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, не вистачило для повного задоволення вимог позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що банк має право стягнення решти заборгованості за кредитним договором, нарахованої на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, розмір якої згідно з розрахунком банку, який не спростований відповідачем, становить 21 143, 50 долари США.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду й залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, то сплачений АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 16 269, 92 грн підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Постанову Сумського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року скасувати, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 16 269, 92 грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов