Ухвала

Іменем України

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 263/4227/21

провадження № 61-903ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший українский міжнародний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук Павло Васильович,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2021 року у складі судді Васильченко О. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Лопатіної М. Ю., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук П. В., про звільнення майна з-під арешту.

Позов мотивовано тим, що 26 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 152, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 59 000,00 дол. США, а позичальник у свою чергу, зобов`язався здійснювати повернення кредиту згідно з графіком та повернути кредит в повній сумі у строк не пізніше 24 жовтня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань перед банком за вказаним кредитним договором, 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 132/1, згідно з умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку Банку вбудоване нежитлове приміщення № 71 (літ. «А-5») - магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи факт невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ЗАТ «Донгорбанк» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. 16 вересня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В. Б. вчинено виконавчий напис реєстр № 1725, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення № 71 літ. «А-5» - магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу.

Наразі виконавче провадження за виконавчим написом № 1725, виданим 16 вересня 2009 року, відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. 08 квітня 2020 року, але звернути стягнення на предмет іпотеки приватний виконавець не має можливості, у зв`язку із наявністю арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12424910), накладеного ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року у справі № 2- 2361/09 на 1/2 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 6689123 (лист № 1710 від 02 березня 2021 року).

Для того, щоб з`ясувати обставини накладення арешту, представник АТ «ПУМБ» звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя. Згідно наданої останнім відповіді від 08 грудня 2020 року № 2-161/10, цивільна справа № 2-2361/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості не була розглянута по суті у 2009 році та набула у 2010 році номер 2- 161/10. Вказана справа знищена за закінченням терміну зберігання, тому надати її для ознайомлення суд не має можливості. При цьому, судом надана копія ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 07 жовтня 2010 року у справі № 2-161/10, якою було затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Щодо арешту в ухвалі зазначається, що заходи по забезпеченню позову, які були прийняті судом відповідно ухвали від 25 грудня 2009 року у відношенні майна ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 в частині заборони відчуження долі у статутному фонді КП «Центр- Сервіс», слід скасувати після набрання ухвалою чинності, а в частині арешту на 1/2 частини нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 залишити в силі до виконання умов мирової угоди, а потім розглянути окремо. Отже, наразі на нерухоме майно нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що передане в іпотеку АТ «ПУМБ» 26 жовтня 2005 року, накладений арешт ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року.

Існуючий на даний час арешт повністю унеможливлює реалізацію АТ «ПУМБ» права на задоволення своїх вимог іпотекодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлового приміщення № 71 літ. «А-5» - магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки приватний виконавець не може виставити це приміщення на торги з наявним арештом.

Просили усунути перешкоди у реалізації АТ «ПУМБ» права на задоволення своїх вимог іпотекодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлового приміщення № 71 літ. «А-5» магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та скасувати арешт, накладений на вказане нежитлове приміщення, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року у справі № 2-2361/09; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову АТ «ПУМБ» про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2020 року, щодо об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення № 71 літ. «А-5» - магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вбачається накладення арешту на вказане нежитлове приміщення: на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 серпня 2013 року по справі № 263/8597/13-ц; на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року на Ѕ частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Враховуючи вказані розбіжності, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року, на яку він посилається в позові, як на підставу задоволення позовних вимог, суд не вбачав підстав для задоволення позову.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» з інших мотивів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ», апеляційний суд керувався тим, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав.

АТ «ПУМБ» 13 січня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, повний текст якої складено 07 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження. У касаційній скарзі зазначило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року поновлено строк на касаційне оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року. Цією ж ухвалою касаційну скаргу Банку залишено без руху для усунення недоліків, зокрема сплати судового збору.

У квітні 2022 року від АТ «ПУМБ» засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: платіжне дорученняпро сплату судового збору у розмірі 4 540,00 грн.

У касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правового висновку, висловленого у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

Зокрема, Банк зазначає, що звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту є належним способом захисту прав. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що справа № 2-2361/09, в межах якої забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення знищена за закінченням терміну зберігання. Оскільки АТ «ПУМБ» не є учасником зазначеної справи, тому не може звернутись до суду із заявою про відновлення втраченого провадження та оскаржити ухвалу суду, якою накладено арешт на майно.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 152.

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 59 000,00 дол. США, а позичальник у свою чергу, зобов`язався здійснювати повернення кредиту згідно графіку та повернути кредит в повній сумі у строк не пізніше 24 жовтня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань перед Банком за вказаним кредитним договором, 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 132/1, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку банку вбудоване нежитлове приміщення № 71 (літ. «А-5») - магазин, загальною площею 95,7 кв. м у цілому, що складає 3/100 частини багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Одночасно із укладенням іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесена заборона на вказане нежитлове приміщення реєстраційний номер обтяження: 2535171 від 26 жовтня 2005 року та до Державного реєстру іпотек внесені відомості щодо іпотеки на вказане нежитлове приміщення реєстраційний номер обтяження: 2535297 від 26 жовтня 2005 року.

16 вересня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В. Б. вчинено виконавчий напис реєстр № 1725, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення № 71 літ. «А-5» - магазин, загальною площею 95,7 кв. м в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу.

Виконавче провадження за виконавчим написом № 1725, виданим 16 вересня 2009 року, відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П. В. 08 квітня 2020 року.

Також із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1242910, зареєстровано 23 квітня 2021 року за № 12424910 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, підстави обтяження: ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року, суддя Лузан В. В. (справа № 2-2361/09), об`єкт обтяження: нежиле приміщення, 1/2 частина нежитлового приміщення, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 6689123, власник ОСОБА_1 , обтяжувач Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Відповідно до відповіді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2020 року № 2-161/10 цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, яка не була розглянута по суті у 2009 році та мала реєстраційний номер № 2-2361/09 набула в 2010 році № 2-161/10. Цивільна справа № 2-161/10 була знищена по закінченню терміну зберігання.

З ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2010 року № 2-161/10 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за договором позики, вбачається затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено про те, що заходи по забезпеченню позову, які були прийняті судом відповідно ухвали від 25 грудня 2009 року у відношенні майна ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 в частині заборони відчуження долі у статутному фонді КП «Центр-Сервіс», слід скасувати після набрання ухвалою чинності, а в частині арешту 1/2 частини нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 залишити в силі до виконання умов мирової угоди, а потім розглянути окремо.

Відповідно до частини першої - другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частинами першою, другою статті 321 ЦК України).

Згідно зі статтею статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки встановлений розділом V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що АТ «ПУМБ» має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до змісту статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У питанні обрання дієвих способів зняття арешту з нерухомого майна ключове значення мають обставини накладення такого арешту.

Арешт на нерухоме майно в цивільному провадженні може накладатися як забезпечення позову. Порядок накладення та скасування заходів забезпечення позову регулюється розділом I главою 10 ЦПК України.

Норми цивільного процесуального законодавства передбачають також порядок оскарження ухвал суду першої інстанції (окремо від рішень суду), зокрема і ухвал про забезпечення позову.

Відповідно до положень пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Вказана норма також закріплена у частині першій статті 18 ЦПК України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Діюче процесуальне законодавство України передбачає вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі рішення суду про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищестоящої інстанції.

Окремо слід відзначити порядок зняття арешту з нерухомого майна, накладеного державним виконавцем у виконавчому провадженні.

Виконавче провадження - це завершальна стадія судового процесу, під час якої здійснюється виконання судового рішення. Виконавець під час проведення виконавчих дій вчиняє примусові заходи щодо виконання рішень, серед таких дій є накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої - другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У відповідності до частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно керувався тим, що ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року, на підставі якої накладено арешт на спірне майно, є судовим рішенням, яким вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі, відтак дієвим способом скасування накладеного арешту у такому випадку є саме подання апеляційної (касаційної) скарги на ухвалу про забезпечення позову.

Натомість, АТ «ПУМБ» можливістю апеляційного оскарження ухвали Приморського районного суду м. Маруполя Донецької області від 25 грудня 2009 року не скористалося.

Посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17 є необґрунтованими, оскільки наведені у цій постанові висновки стосуються вирішення питання про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем у порядку виконання судового рішення. Відтак, правовідносини у цих справах не є подібними до обставин, у справі № 263/4227/21.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, який їх обґрунтовано спростував.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук Павло Васильович, про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак