Дата документу 10.05.2022 Справа № 334/7598/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7598/18
Провадження №22-ц/807/842/22
Головуючий в 1-й інстанції - Козлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Булдигіної Марії Сергіївни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року, представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 30.05.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 72956,83.00 гривень строком на 36 місяців зі сплатою 11,99 відсотків річних. 14.07.2017 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає), а ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 137717,75 грн., з яких: 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26399,33 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 28544,94 грн. - сума заборгованості за пенею. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ "ФК "ЦФР" направлено повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ"ФК"ЄАПБ". Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 2065,77 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2021 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500) суму заборгованості за Кредитним договором № від 30.05.2016 року в розмірі 137717 (Сто тридцять сім тисяч сімсот сімнадцять) гривень 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500) судовий збір в розмірі 2065 (дві тисячі шістдесят п`ять) гривень 77 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Булдигіної Марії Сергіївни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позикодавець не має права вимагати від позичальника сплачувати плату за управління кредитом, оскільки такі положення кредитного договору є нікчемними. За відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою Умов отримання кредитів на інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», їх застосування зокрема щодо строку позовної давності є неприпустимими. Враховуюче зазначене, є підстави для відмови у задоволенні вимог позову, щодо стягнення пені у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Враховуючи відсутність доказів переходу прав вимоги до позивача, у останнього відсутні правові підстави для звернення з позовом.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.05.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 72956,83.00 гривень строком на 36 місяців зі сплатою 11,99 відсотків річних.

14.07.2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 137717,75 грн., з яких: 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26399,33 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 28544,94 грн. - сума заборгованості за пенею.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 14.07.2017 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позову є законними та обґрунтованими і з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню непогашена заборгованість за кредитним договором № від 30.05.2016р. в сумі 137717.75 грн., з яких: 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26399,33 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8544,94 грн. - сума заборгованості за пенею.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 30.05.2016 підписала Заяву № про приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.4,5).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становить між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»).

Такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В заяві № від 30.05.2016 року встановлено суму наданого кредиту, щомісячні проценти, річні проценти та розмір щоденної пені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім суми заборгованості за основною сумою боргу, також суму заборгованості за відсотками, суму заборгованості за платою за управління кредитом та суму заборгованості за пенею.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір заборгованості і порядок її нарахування, крім умов зазначених у заяві, розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» розміщених на сайті: www.kreditmarket.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву № від 30.05.2016 року. Самі Умови долучені до матеріалів справи підпису відповідача не містять.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 72956,83 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 9816,68 грн. Оскільки сума наданого кредиту зафіксована у заяві № від 30.05.2016 року, так само як і узгоджено розмір відсотків, що нараховується протягом дії кредитного договору, враховуючи, що погашення за кредитом не відбувалося, що не заперечується відповідачем.

Що стосується суми заборгованості за платою за управління кредитом у розмірі 26399,33 грн., то слід зазначити, що умови нарахування такої складової заборгованості не передбачені заявою № від 30.05.2016 року та Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Також, жодним документом підписаним сторонами не узгоджується відповідність між поняттями щомісячні проценти та плата за управління кредитом.

Крім того, слід зазначити, що за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Враховуючи викладене, а також відсутність у заяві підписаній відповідачем умов нарахування плати за управління кредитом, стягнення заборгованості у розмірі 26399,33 грн. задоволенню не підлягає.

Що стосується стягнення пені у розмірі 28544,94 грн., то слід зазначити наступне.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до заяви № від 30.05.2016 року встановлено розмір пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3% з урахуванням розміру заборгованості.

Згідно розрахунком заборгованості розмір пені за період з 30.05.2016 року по 14.07.2017 року становить 28544,94 грн.

Між тим, такий розмір заборгованості розрахований з урахуванням плати за управління кредитом, нарахування якої судом визнано неправомірним і у задоволенні вимог в цій частині відмовлено, тому за мінусом цієї складової заборгованості стягненню підлягає сума пені у розмірі 26626,57 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, відповідачем у справі заявлено про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені.

Враховуючи, що позов до суду подано 16.10.2018 року, позивач мав право на стягнення неустойки (пені) за період з 16.10.2017 року по 16.10.2018 року, між тим за вимогами позову пеня за цей період не нарахована і до стягнення не пред`явлена, а розмір пені нарахований за період з 30.05.2016 року по 14.07.2017 року стягненню не підлягає у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Доводи суду першої інстанції з приводу узгодженого сторонами кредитного договору подовження строку позовної давності до 10 років у відповідності до Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, такі Умови не можна вважати складовою укладеного договору, оскільки вони не підписані відповідачем, не надано підтверджень ознайомлення з Умовами, які містять саме такі положення у відповідній редакції.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності у позивача права вимоги, то слід зазначити наступне.

14.07.2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено ДОГОВІР ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВА ВИМОГИ № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає ФК "ЄАПБ" за оплату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у реєстрі Боржників та набуває право грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за кредитними договорами.

Враховуючи те, що в реєстрі боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року міститься інформація щодо великої кількості боржників, з метою підтвердження права вимоги за кредитним договором № від травня 2016 року, в матеріалах справи є копія реєстру Боржників до Договору відступлення, а вимоги № 20170714 від 14.07.2017, це перша сторінка, сторінка з інформацією про заборгованість боржника, остання сторінка. ( а.с.178-180), в якому відображені дані щодо заборгованості ОСОБА_1 .

Вказаний договір відступлення права вимоги у відповідному порядку не визнаний недійсним, а тому доводи в частині незаконності вимог позивача є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову в частині зменшення розміру стягнутої з відповідачки заборгованості з 137717,75 грн. до 82773,48 грн.

За приписами ч. ч. 1, 10, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, позивач має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 1241,52 грн., відповідач має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 1236,36 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5,16 грн. ( грн.1241,52 грн. -1236,36 грн.).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Булдигіної Марії Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500) суму заборгованості за Кредитним договором № від 30.05.2016 року в розмірі 82773,48 грн., з яких 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500) судовий збір в розмірі 5,16 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 травня 2022 року

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко