Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 299/3117/16-ц

провадження № 61-19119св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Виноградівська районна державна адміністрація, Виноградівська міська рада, ОСОБА_2 ,

треті особи: Комунальне підприємство «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації», Комунальне проектно-планувальне підприємство «Виноградів-проект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року у складі судді Рішко Г. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виноградівської районної державної адміністрації, Виноградівської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Виноградівське районне БТІ»), Комунальне проектно-планувальне підприємство «Виноградів-проект» (далі - КППП «Виноградів-проект»), про визнання недійсними будівельного паспорта забудови земельної ділянки, рішень міської ради та державного акта на право власності на землю.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлової квартири АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування квартири від 08 квітня 2010 року, і, нарівні з іншими власниками квартир цього будинку, має право користування закріпленою за цим будинком прибудинковою територією.

Зазначала, що у липні 2012 року ОСОБА_2 зі своєю матір`ю без будь-яких погоджень з мешканцями будинку № 6 , демонтували сарай, що використовувався та був збудований власниками квартир багатоквартирного будинку на прибудинковій території.

На зауваження мешканців з цього приводу, ОСОБА_2 повідомив, що земля належить йому на праві власності та те, що в нього наявні документи для будівництва гаражу.

Вказувала, що 01 серпня 2012 року мешканці багатоквартирного будинку звернулися до Виноградівської міської ради щодо неправомірних дій ОСОБА_2 зі зведення гаража на прибудинковій території багатоквартирного будинку, без згоди співвласників. У відповідь міська рада листом від 17 серпня 2012 року повідомила мешканців, що на земельну ділянку ОСОБА_2 видано державний акт, при цьому будівництво гаражу погоджено у встановленому законом порядку, а демонтований ОСОБА_2 дерев`яний сарай нікому не належав.

Вказувала, що у державному акті ОСОБА_3 адреса земельної ділянки для будівництва гаражу зазначена: АДРЕСА_3 , не містить чіткої адреси, натомість у будівельному паспорті зазначено: АДРЕСА_4 .

Вважала, що Виноградівська міська рада, усупереч законодавству, без згоди співвласників прийняла рішення щодо виділення ОСОБА_2 земельної ділянки за рахунок прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним будівельний паспорт забудови земельної ділянки на будівництво гаража у АДРЕСА_4 від 28 жовтня 2011 року, реєстраційний № 281, виданий ОСОБА_2 ; визнати недійсними рішення Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва гаражу» щодо ОСОБА_2 ; визнати недійсними рішення Виноградівської міської ради від 31 травня 2012 року № 543 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва гаража» щодо ОСОБА_2 ; визнати недійсним державний акт серія ЯК № 306432, виданий 26 червня 2012 року ОСОБА_2 Виноградівською міською радою та зареєстрований за № 02198.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним будівельний паспорт забудови земельної ділянки на будівництво гаража на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , виданий Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації 28 жовтня 2011 року за реєстраційним номером 281 забудовнику ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалою Виноградівського районного суду від 18 березня 2016 року у справі № 299/2326/15-ц за позовом ОСОБА_4 , чоловіка ОСОБА_1 , до Виноградівської міської ради про визнання недійсними рішень та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку закрито провадження у частині позовних вимог про визнання недійсними рішення Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва гаражу» ОСОБА_2 та рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 31 травня 2012 року № 543 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу» з тих підстав, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд першої інстанції вважав, що оскільки ухвала суду від 18 березня 2016 року не оскаржувалась, набрала законної сили, тому обставини встановлені в ній, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору. Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що рішення Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206 та рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 31 травня 2012 року № 543 є дійсними, не скасованими, правомірними, тому державний акт на землю, який є похідним від цих рішень, є законним.

При цьому, суд вважав, що оспорюваний будівельний паспорт не відповідає вимогам Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року №103.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Мотивувальну частину рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними рішень Виноградівської міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 .

Резолютивну частину рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсними рішень Виноградівської міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково врахував судові рішення у справі № 299/2326/15-ц, як преюдиційні. При цьому, позивач не довела порушення її права на користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку № 6 та того, що земельна ділянка ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, яка є прибудинковою територією цього будинку, тому не доведено незаконності рішень Виноградівської міської ради.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення в частині позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206; визнання недійсним рішення Виноградівської міської ради від 31 травня 2012 року № 543; визнання недійсним державного акта серії ЯК № 306432, виданого 26 червня 2012 року Виноградівською міською радою ОСОБА_2 .

Судові рішення в частині визнання недійсним будівельного паспорта забудови земельної ділянки в касаційному порядку учасниками справи не оскаржуються, тому Верховним Судом відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не перевіряються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного встановлення обставин справи, врахувавши встановлені в судових рішеннях у справі № 299/2326/15-ц обставини, як преюдиційні.

Зазначає, що суди не дослідили та не надали належної правової оцінки доказам у справі.

Вважає, що надала докази того, що відповідачу виділили земельну ділянку за рахунок прибудинкової території багатоквартирного будинку, в якому їй на праві приватної власності належить квартира.

Вказує, що міська рада не мала права надавати ОСОБА_2 спірну земельну ділянку для будівництва гаражу без згоди співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

03 лютого 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (його дружиною) був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого остання набула право власності на цю квартиру.

ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_5 .

Рішенням 8-ї сесії 6-го скликання Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва гаража орієнтовно площею 0,0030 га на АДРЕСА_3 .

Рішенням 13-ї сесії 6-го скликання Виноградівської міської ради від 31 травня 2012 № 543 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража та надано у власність земельну ділянку площею 0,0034 га на АДРЕСА_3 .

На підставі цього рішення ОСОБА_2 26 червня 2012 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 306432, площею 0,0034 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:003:1076.

Відповідно до реєстраційного посвідчення на будинок, який належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, виданого Виноградівським міжміським малим підприємством технічної інвентаризації 14 травня 1991 року, будинок АДРЕСА_3 у цілому зареєстрований за виконкомом Виноградівської міської Ради народних депутатів, реєстровий запис № 552.

Згідно з довідкою від 03 березня 2016 року № 107, виданою Виробничим управлінням житлово-комунального господарства Виноградівської міської ради, будинок АДРЕСА_2 передано на баланс підприємства 14 лютого 1965 року, згідно з технічним паспортом від 20 серпня 1967 року, загальна площа земельної ділянки складає 868 кв. м, під забудовою - 186 кв. м, під двором - 682 кв. м.

Згідно з архівного витягу додатку до рішення виконавчого комітету Виноградівської міської Ради депутатів трудящих Закарпатської області від 15 жовтня 1976 № 285 «Про результати обміру земель забудованого кварталу № 61» площа земельної ділянки на АДРЕСА_2 по фактичному обміру становить 787 кв. м, площа земельної ділянки на АДРЕСА_6 становить 2 216 кв. м.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 та від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 89 ЗК України встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають, зокрема, земельні ділянки у співвласників жилого будинку.

Відповідно до статті 42 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками; земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками; розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки обставини, встановлені в судових рішеннях у справі № 299/2326/15-ц, якими в аналогічних позовних вимогах іншої особи було відмовлено, мають преюдиційне значення для вирішення цього спору, то рішення Виноградівської міської ради від 28 липня 2011 року № 206 та рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 31 травня 2012 року № 543 є дійсними, не скасованими, правомірними, тому державний акт на землю, який є похідним від цих рішень, є законним.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотивувальну частині рішення суду першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку поданим сторонами доказам за своїм внутрішнім переконанням, не погодився з висновком районного суду про преюдиційність встановлених в наведеній справі обставин та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в оскаржуваній частині, є необґрунтованими, оскільки вона не довела, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_3 .

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій незаконно врахували встановлені в судових рішеннях у справі № 299/2326/15-ц обставини, як преюдиційні, як на підставу для скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції саме з цієї підстави, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, у зв`язку з недоведеністю нею своїх позовних вимог.

При цьому, судом апеляційної інстанцій були взяті до уваги судові рішення в вищенаведеній справі в сукупності та нарівні з іншими обставинами справи та дослідженими доказами, а не як преюдиційні.

Посилання касаційної скарги на правові висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують правильності та законності оскаржуваних судових рішень і того, що позивач не довела самого факта накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку прибудинкової території названого будинку.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційних скаргах заявників доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення, з урахуванням змін, внесених після апеляційного перегляду справи, без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсними рішень Виноградівської міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк