Провадження № 2/742/211/22
Єдиний унікальний № 742/4121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі судових засідань Богуш Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Ткаченко Наталія Микоалївна, до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на житло, -

В С Т А Н О В И В :

Представником позивачки адвокатом Ткаченко Н.М. подано до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивачка просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що на даний час позивачка є одноособовим власником вказаного житла. З відповідачем вона перебувала у юридичному шлюбі, тому з 2001 року він був прописаний у нині спірній квартирі, але 07.07.2005 року шлюб між сторонами був розірваний, а ОСОБА_2 досі значиться прописаним у житлі позивачки, хоча фактично не проживає у ньому вже з 2010 року, а його реєстрація являється для позивачки перешкодою для отримання субсидії, тому вона і змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте остання завчасно подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а також розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.п.24).

Відповідач не з`явився до суду також, проте відповідно до адресованої суду письмової заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задовольнити, а справу просив розглянути за його відсутності (а.п.25).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положеннями ст.200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги беззаперечно підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії № НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у юридичному шлюбі, який 07.07.2005 року був розірваний (а.п.7).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.26), що також підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (а.п.15).

Згідно із копією договору купівлі-продажу частки квартири від 21.02.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 300, ОСОБА_2 передав за плату у власність ОСОБА_3 Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.10-11), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №157162227 від 21.02.2019 року (а.п.10).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу частки квартири від 16.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 798, ОСОБА_2 передав за плату у власність ОСОБА_3 Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.8-9), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №261832384 від 16.06.2021 року (а.п.8).

Так, достовірно встановленим фактом є те, що житло, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності одноособово позивачці ОСОБА_3 .

Згідно з копією акта № 024/03-09-№2270 від 20.10.2021 року, складеного комітетом самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний м.Прилуки Чернігівської області, за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 1971 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів сусідів не проживає з 2010 року (а.п.5).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.

У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2010 року не проживає за вказаною адресою, чим створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеною вище квартирою.

На підставі ст.72, 150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401, керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ), представник позивача адвокат Ткаченко Наталія Миколаївна (адреса: вул.Соборна, буд.40, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на житло задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.01.2022 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА