Справа № 445/133/22
провадження № 2/445/334/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати його таким, що втратив право на користування житловим будинком. В обгрунтування позову вказала, що 01.08.1998 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу вони проживали у будинку її батьків по АДРЕСА_1 . В цьому будинку був зареєстрований та проживав і відповідач. Вказаний будинок, який належав її батьку ОСОБА_4 , подарований позивачці 10.04.2009 року та є її особистою власністю. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, відповідач постійно вчиняв сімейні скандали через зловживання алкоголем, ображав її та застосовував до неї фізичне насильство. Позивач зазначає, що в серпні 2020 року він покинув своє місце проживання і, як їй відомо, на даний час проживає в м. Золочеві з іншою жінкою. Окремо зазначила, що ніхто не чинив відповідачу перешкод у користуванні житловим будинком, він без поважних причин фактично не проживає у спірному будинку, домовленостей між ними не було досягнуто щодо порядку та строку користування житлом, однак залишається зареєстрованим у такому та добровільно знятися з місця реєстрації не бажає.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив позовні вимоги, вказавши на те, що він дійсно не проживає за місцем його реєстрації, однак причиною цьому є перешкоди, що чиняться йому з боку позивача, зокрема, не пускає до будинку, при цьому його особисті речі, документи залишаються в будинку. Він, проживаючи у спірному житловому будинку, не створював позивачу перешкод, як власнику майна. Обставини, вказані позивачем у позові, щодо зловживання ним алкоголем, застосування щодо неї фізичного насильства не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки іншого житла у нього немає, він змушений орендувати інше житлове приміщення, є особою з інвалідністю.

В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03 квітня 1987 року № 2 «Про практику застосування судами житлового законодавства» за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Аналогічна норма міститься також у ст. 156 ЖК України.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору дарування №1463 від 10.04.2009 року є власником житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 02.06.1999 року по теперіщній час зареєстрований в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги та довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Згідно довідки № 62 від 26.01.2022 року, виданої Поморянською селищною радою Золочівського району Львівської області, ОСОБА_1 , по місцю реєстрації напротязі півтори року не проживає.

Таким чином, як встановлено судом, відповідач є членом сім`ї позивача, в розумінні ст. 64 ЖК УРСР, а остання є одоноосібним власником спірного житлового будинку.

Як вже згадувалося судом вище, при вирішенні питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності, при цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обставина відсутності відповідача протягом року за місцем реєстрації сторонами не оспорюється, проте, як встановлено судом, причина його відсутності є наслідком неприязних відносин, які склалися між сторонами. В свою чергу позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували добровільність залишення житлового будинку відповідачем, зокрема відсутність його особистих речей, одягу, документів тощо. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували, яким чином реєстрація відповідача в спірному житловому будинку позивача порушує, не визнає чи оспорює будь-яке право позивача, як власника житла.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку через перешкоди, що чиняться йому позивачем, тому причини відсутності відповідача за місцем реєстрації за вказаних обставин суд визнає поважними, доказів, які б спростовували вищезазначене позивачем не надано, як і не доведено, що її права, як власника житла, будь- яким чином порушено відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим, безпідставним, а отже у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 2, 19, 23, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сивак