Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2400/20
Номер провадження2/711/135/22
РІШЕННЯ
20 квітня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді: Казидуб О.Г.
при секретарі : Зайцевій О.І.
представника позивачки адвоката: Осадчого В.А.
представника відповідача адвоката : Хомякової Л.В.
третьої особи : ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя -,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 02.04.2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що 12.03.1994 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2020 року.
Під час перебування в шлюбі сторонами було набуто спільне сумісне майно, яке підлягає розподілу, проте відповідач в позасудовому порядку провести розподіл спільного майна подружжя відмовляється.
На думку позивача до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя слід віднести грошові заощадження в сумі 114 465,00 грн., наявні у ОСОБА_3 .
Оскільки загальна сума грошових заощаджень складає 114 465, 00 грн., частка, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 та становить Ѕ частину складає 57 232,50 грн. (114 465,00 грн. х 1/2 = 57 232,50 грн.).
Крім того, під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 був укладений договір позики, що підтверджується його власноручною розпискою від 20.04.2019 року, на підставі якого він отримав у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США із зобов`язанням повернути їх у повному обсязі до 01.05.2020 року. Оскільки заборгованість не повернута і станом на сьогоднішній день, то 1/2 частина вказаної позики в розмірі 3000 доларів США підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .
21 грудня 2020 року заочним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
10 лютого 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду заочне рішення від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. В справі призначено підготовче судове засідання. Сторонам надано строк для подачі заяв щодо предмета спору.
02 квітня 2021 року ухвалою суду в справі призначено судову технічну експертизу, провадження в справі зупинено.
20 липня 2021 року ухвалою суду поновлено провадження в справі.
20 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Додатково пояснив, що вони з відповідачкою мали грошові заощадження, які було викрадено відповідачем. Вказане підтверджується поясненнями відповідачки та їхньої спільної дочки, які були зафіксовані працівниками поліції. Крім того ним було отримано позику від ОСОБА_2 в сумі 6000 доларів США, які було отримано та використано для потреб їхньої з відповідачкою сім`ї. Заперечував щодо твердження відповідачки про отримання нею в борг від її матері 114465 грн., які були внесені нею на депозитний рахунок суду в забезпечення її позову про поділ майна подружжя. Позивач наполягав на тому, що ці кошти є заощадженнями їхньої сім`ї, які відповідачкою було привласнено, а написана нею розписка є підробкою. Також посилався на те, що в них з відповідачкою до останнього були нормальні відносини та спільний бюджет, оскільки в листопаді 2019 вони разом їздили на відпочинок в Єгипет. Його вимоги є законними та доведеними належними доказами, а тому підлягають до задоволення.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Осадчий В.А. підтримав позовні вимоги та підтвердив доводи позивача в судовому засіданні. Додатково вказав, що сторони за час пільного проживання мали заощадження, які було привласнено відповідачкою. На його думку, надана відповідачкою розписка про отримання коштів від її матері є підробленою.
У відповіді на відзив представник позивача адвокат Осадча Л.С. заперечувала доводи викладені у відзиві на позов. Зокрема вважала хибними доводи щодо відсутності заощаджень під час перебування сторін в шлюбі виходячи з їхніх доходів, оскільки адвокатом відповідача береться до уваги лише один рік отримання доходів, проте не беруться до уваги доходи за інший період.
Щодо коштів в сумі 114500,00 грн., то вказувала, що мати відповідачки тривалий час є пенсіонеркою, яка отримує невелику пенсію, інших доходів немає. Також мати відповідачки є зацікавленою особою в результаті розгляду даної справи. А тому твердження відповідачки про отримання позики суперечить фактичному матеріальному становищу даної особи.
Крім того звертала увагу, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси у 2020 році перебувала справа №711/890/20 за заявою ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , в матеріалах якої є довідка за результатами звернення ОСОБА_1 від 09.01.20, якою підтверджено факт заволодіння відповідачкою коштів в сумі 6000 доларів США та пояснення дочки сторін, що також підтверджує факт заволодіння ОСОБА_3 грошима. Також при розгляді вказаної справи зазначено, що на прохання позивача повернути йому кошти в сумі 6000 доларів США відповідачка та їхня дочка повідомили, що вказані кошти було покладено на депозит.
Заперечував твердження відповідачки про те, що рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено факт того, що на час винесення рішення сторони протягом трьох років не вели спільне господарство, не підтримували подружні відносини. Оскільки в справі про видачу обмежувального припису встановлено, що в листопаді 2019 року подружжя разом відпочивало в Єгипті.
Також зазначала, що ОСОБА_3 достеменно знала про отримання позики позивачем, оскільки кошти позичались для придбання автомобіля в Бельгії, подальшого його ремонту та продажу на території України (шоб збільшити дохід сім`ї). Поїздка в ОСОБА_4 відбулась в травні 2019 року, проте автомобіль не було придбано та його купівля була відкладена до лютого 2020 року, яка не відбулась з розумілих причин.
Крім того сторони погодились на пропозицію їхньої дочки поїхати на відпочинок до Єгипту, путівки на яку було оплачено з позичених коштів.
А тому доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними та недоведеними.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання для розгляду справи по суті.
Представник відповідача адвокат Хомякова Л.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 було внесено кошти на депозитний рахунок суду кошти отримані в позику, жодних коштів на депозитних рахунках її довірителька не мала. Внесені кошти не є заощадженнями сторін, а тому не підлягають поділу. Щодо боргових зобов`язань позивача та стягнення з відповідачки 3000 доларів США, вказувала, що про отримання даної позики ОСОБА_3 не знала та згоду на її отримання не надавала. Кошти позивачем було витрачено на власний розсуд, а не в інтересах їхньої сім`ї. ОСОБА_2 не було надано суду оригіналу розписки ОСОБА_1 про отримання в борг 6000 доларів США, вказану розписку було надано самим позивачем, що свідчить про удаваність даної позики та фіктивність боргу. Щодо наявності заощаджень сторін вказувала, що сторонами в період шлюбу було придбано автомобіль, що свідчить про витрати наявних заощаджень їхньої родини. Наголошувала, що кошти отримані одним з подружжя в борг та використані не в інтересах сім`ї не можуть бути стягнуті з іншого.
У відзиві на позов адвокат Хомякова Л.В. заперечувала проти доводів ОСОБА_1 та задоволення його позовних вимог виходячи з наступного.
Щодо твердження позивача про визнання грошових коштів в сумі 114465,00 грн. об`єктом спільної сумісної власності та їх поділ зазначала, що вказані грошові кошти не можуть бути визнані судом спільним майном подружжя, оскільки відповідачкою вони були отримані в борг для внесення на депозитний рахунок Казначейства України суми для забезпечення позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Вказані кошти не є заощадженнями сторін в період їх проживання як подружжя. Вказане підтверджується довідками про доходи сторін. Крім того рішенням суду від 27.02.2020 року в справі №711/283/20 про розірвання шлюбу між сторонами встановлено той факт, що сторони протягом трьої років вели окреме господарство, не підтримували подружні стосунки. Вказані обставини були визнані ОСОБА_1 , що підтверджується його заявою про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу в повному обсязі.
Кошти, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду, були отримані нею в позику в її матері ОСОБА_5 . Отримання даної позики було зумовлене наявністю спору щодо поділу спільного майна сторін, а саме квартири, та наміру ОСОБА_3 викупити частку ОСОБА_1 . Вказана справа була залишена судом без розгляду. Повернення внесених на депозит коштів зайняло у ОСОБА_3 досить тривалий час, вона отримала вказані кошти 04.07.2020 року та повернула їх позичальнику. Отримання позики підтверджується розпискою позикодавця від 24.01.2021 року.
Щодо отримання позики позивачем вказувала, що ОСОБА_3 не було відомо про отримання позивачем від ОСОБА_2 в квітні 2019 року позики. Про існування даної позики їй стало відомо лише в лютому 2020 року після подання ОСОБА_1 зустрічного позову при розгляді справи №711/542/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Оскільки позика отримана позивачем без відому та згоди відповідачки та кошти не було витрачено на потреби сім`ї чи в її інтересах, то такі боргові зобов`язання не можуть бути визнані як боргові зобов`язання сім`ї та розділені між сторонами.
Також звертала увагу, що на підтвердження наявності боргових зобов`язань позивач має надати оригінал розписки.
На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Хомякова Л.В. заперечувала доводи представника позивача щодо наявності заощаджень у сторін, отримання позики в сумі 6000 доларів США та її витрачання, про наявність депозитів у відповідачки. Просила в позові відмовити.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він є далеким родичем позивача ОСОБА_1 та добре знає їх з відповідачкою. 20.04.2019 року в присутності ОСОБА_3 він дав в борг ОСОБА_1 6000 доларів США, оскільки сторони хотіли придбати автомобіль. Про отримання коштів ОСОБА_1 в присутності дружини написав йому розписку. Позику було оформлено розпискою, оскільки вони з позивачем родичі. Якби він давав таку суму сторонній людині, то оформив би це нотаріально. ОСОБА_3 достеменно знала про те, що він дав їхній сім`ї в борг 6000 доларів США і вона не заперечувала проти цього. Вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки 3000 доларів США підлягають задоволенню, оскільки позика була отримана позивачем для задоволення потреб їхньої з відповідачкою сім`ї та за її згоди.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12.03.1994 року зареєстрували шлюб в Відділі ЗАГСУ Черкаського міськвиконкому м. Черкаси, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2020 року у справі №711/283/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так судом встановлено, що з 12.03.1994 року по 27.02.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

20.04.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 позику в сумі 6000 доларів США з терміном повернення до 01.05.2020 року в повному обсязі, що підтверджується копією розписки долученою до позовної заяви.

У встановлений строк ОСОБА_1 свого зобов`язання не виконав, грошових коштів не повернув.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини отриманої 20.04.2019 року позики в сумі 3000 доларів США, позивач посилається на те, що кошти було ним отримано в інтересах сім`ї, а саме на придбання автомобіля, та з відома відповідачки. Також в ході розгляду справи позивачем та його представником було надано пояснення, викладені у відповіді на відзив, відповідно до яких, отримані кошти в сумі 6000 доларів США не було витрачено на придбання автомобіля, та що частина з вказаних коштів була витрачена на сімейний відпочинок в Єгипті.

В той же час ОСОБА_3 заперечує те, що їй було відомо про отримання 20.04.2019 року позивачем позики. Відповідачка заперечує твердження ОСОБА_1 , що кошти він отримав в інтересах сім`ї та за її згоди.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 65 СК України, кошти отримані ОСОБА_1 в борг в сумі 6000 доларів США не можуть бути визнані спільним майном подружжя та не підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача Ѕ частина даного боргу, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що отримані ОСОБА_1 кошти було витрачено в інтересах сім`ї та що відповідачка ОСОБА_3 надавала свою згоду на отримання такої позики.

При цьому суд враховує, що якщо строни і мали на меті придбання автомобіля та позивачем було отримано позику в сумі 6000 доларів США, то автомобіль не був придбаний ними до розірвання шлюбу, тобто кошти отримані в борг не було витрачено в інтересах сім`ї.

Щодо посилання ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки Ѕ частини їхніх сімейних заощаджень в сумі 57232,50 грн. суд приходить до наступного.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 21.01.2020 року ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок вартість частки майна у справі до ОСОБА_1 про поділ спільного майна грошові кошти в сумі 114465,00 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2020 року у справі №711/542/20 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. А також повернуто ОСОБА_3 , сплачений нею по квитанції № 0.0..1 від 21.01.2020 року в АТ КБ «Приватбанк» «бюджетний платіж» (внесення на депозитний рахунок вартості частки майна у справі ОСОБА_1 про поділ спільного майна) в розмірі 114465 (сто чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині ОСОБА_1 посилається на те, що в них з відповідачкою були заощадження, які ОСОБА_3 викрала та в подальшому внесла на депозитний рахунок в забезпечення позову про поділ майна подружжя. Позивач стверджує, що факт крадіжки підтверджується поясненнями їхньої з відповідачкою дочки ОСОБА_6 , які було надано працівникам поліції 09.01.2020 року.

Відповідно до пояснень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.01.2020 року наданих працівникам ЧВП ГУНП в Черкаській області, - між її батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом останніх 25 років виникають конфлікти. Так 09.01.2020 року близько 16 год. 25 хв. батько повернувся додому в збудженому стані та почав вимагати в неї та її матері грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які ніби-то вони з матір`ю в нього викрали. Після чого мати сказала, що гроші вони повернуть за рішенням суду. Після цього батько почав ламати меблі, тому вони викликали міліцію.

Також в матеріалах справи є довідка ЧВП ГУНП в Черкаській області від 09.01.2020 року, відповідно до якої в ході проведення перевірки встановлено, що 09.01.2020 року близько 16 год. 20 хв. за місцем проживання ОСОБА_1 виявив відсутність грошових коштів в сумі 6000 доларів США, які заощаджував разом з дружиною. В ході спілкування з дружиною ОСОБА_3 , остання повідомила, що вказані грошові кошти були витрачені в 2013 році на купівлю автомобіля. Після чого ОСОБА_1 звернувся в поліцію.

Відповідно до розписки ОСОБА_5 від 24.01.2021 року, остання вказувала, що 04.07.2020 року вона отримала від ОСОБА_3 в рахунок погашення нею боргу по розписці від 15.01.2020 року грошові кошти в сумі 114500,00 грн., що становить сто відсотків від суми наданої позики. Також вказано, що оригінал розписки від 15.01.2020 року було знищено в момент повернення боргу.

Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2021 року у ОСОБА_3 за період з 01.12.2019 по 27.02.2020 діяв 1 депозитний рахунок Послуга «Скарбничка», відкритий 26.07.2010, стан якого подовжено та поточний баданс на якому 0,00 грн. Також банком надано виписку по депозитному рахунку за період з 01.12.2019 по 27.02.2020 року, відповідно до якої стан вказаного рахунку був в межах сум 103,54 грн. 188,44 грн.

За таких обставин судом не встановлено факту наявності в сторін заощаджень на суму 114500,00 грн., які підлягали б розподілу між подружжям. Наявність заощаджень не підтверджується і показами дочки сторін наданими працівникам поліції, осільки виходячи з їх змісту можна дійти висновку, що вона просто констатує причину виникнення сварки та переказує слова матері, що кошти буде повернуто після відповідного рішення суду.

Інших доказів на підтвердження наявності спільних заощаджень сторонами не надано.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя не підлягають до задоволення в звязку з їх недоведеністю належними та допустимими доказами.

На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65, 70 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2022.

Головуючий: О. Г. Казидуб