28.04.2022 Єдиний унікальний номер 205/6987/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6987/21
Номер провадження 2-др/205/11/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бевза Миколи Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі №205/6987/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним закрито.

29 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Бевза Миколи Олександровича подав до суду клопотання про розподіл судових витрат у даній цивільній справі. Також 15 квітня 2022 року до суду надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021року провадження у справі № 205/6987/21 закрито, однак, не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з необґрунтованими діями позивача ОСОБА_2 . На підставі викладеного просить здійснити розподіл судових витрат відповідача ОСОБА_1 , понесених на правову допомогу в сумі 8900 грн.

30 грудня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення позивача ОСОБА_2 на клопотання про розподіл судових витрат, в яких зазначила, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вартості робіт, зазначених в акті та розрахунку. Також просила врахувати принцип співмірності розміру витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі, а також те, що позивач є пенсіонеркою, ветераном праці, сама виховує онуку, перенесла операцію за медичним призначенням та має низький фінансовий стан.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бевза М.О. надійшла заява, в якій просив розгляд заяви провести за його відсутності без фіксування судового засідання технічними засобами, заяву підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув заяву без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Суд, врахувавши письмові пояснення, надіслані сторонами, вивчивши матеріали заяви та цивільної справи, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, обов`язковою умовою вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, є здійснення таких витрат саме внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як вбачається з ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року провадження у цивільній справі № 205/6987/21 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто через те, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Стаття 44 ЦПК України містить вичерпний перелік дій, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав є зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи підстави закриття провадження у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, ухвалою суду від 09 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги відповідача щодо відшкодування понесених нею судових витрат, оскільки дії ОСОБА_2 щодо подання позову, тотожного розглянутому Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/9549/18, рішення у якій набрало законної сили, є необґрунтованими та містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», слідує, що у разі закриття провадження у справі, а також залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач.

Пунктами 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано: ордер (а.с.156), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.157), договір № 05/20-1-АО про надання правової допомоги від 10 березня 2020 року (а.с.117), додаткову угоду № 1 до вказаного договору (а.с.121-122), додаткову угоду № 2 до зазначеного договору від 30 грудня 2020 року (а.с.123), акт №4 наданих послуг у розмірі 7 100 грн. (а.с.124), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.125), рахунок №4 від 29 жовтня 2021 року на суму 7 100 грн., акт № 6 наданих послуг до договору № 05/20-1-АО від 10 грудня 2021 року в розмірі 1 800 грн. (а.с.128), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.129), рахунок №6 від 10.12.2021 року на суму 1 800 грн., дублікат квитанції про оплату ОСОБА_1 1800 грн. за вищевказаним рахунком (а.с.131).

Отже, належними доказами підтверджено витрати ОСОБА_1 на професійну правову допомогу в розмірі 1800 грн., тому зазначена сума підлягає стягненню на її користь з позивача.

Однак, доказів оплати рахунку № 4 від 29 жовтня 2021 року на 7 100 грн., тобто фактичного понесення таких витрат, відповідачем не надано, тому суд відмовляє в задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 .

Щодо заперечень позивача стосовно стягнення з неї судових витрат, суд зазначає, що враховуючи обставини справи, є обґрунтованим відшкодування нею понесених відповідачем витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 133, 137, 141, 142, 247, 255, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 800 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Г.Остапенко

.