ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року

м. Черкаси

справа № 695/2741/15-ц провадження № 22-ц/821/499/22 категорія 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Побиванець Юрій Володимирович

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Золотоніська міська державна нотаріальна контора

розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Юрія Володимировича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 недійсним.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Золотоніська міська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що в 2003 році помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка, позивач відмовилася на користь своїх дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і кожний з них отримав свідоцтво на спадщину за законом по Ѕ чатсині вказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_4 .

Після смерті сина ОСОБА_4 відкрилася спадщина на Ѕ частинубудинковолодіння, на яке він набув право в порядку спадкування після смерті свого батька.

Позивач вказує, що вона, перебуваючи у тяжкому психоемоційному стані зумовленому смертю сина, не усвідомлюючи значення своїх дій, перебуваючи під моральним та психічним впливом відповідача, написала заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача у липні 2012 року.

Посилаючись на сімейні обставини та стан здоров`я, позивач зазначає, що також нею з поважних причини пропущено строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог від 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 просила суд:

- визнати заяву ОСОБА_1 , подану до Золотоніської міської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_4 недійсною;

- визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину незакінченого будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 21 вересня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1054 недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи в обґрунтування наявності правових підстав для визнання заяви ОСОБА_1 , поданої до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_4 недійсною, позивач посилається на свій незадовільний психоемоційний стан під час написання оспорюваної заяви.

Однак, дослідивши матеріали справи суд встановив, що згідно з наявними у матеріалах справи висновками про стан здоров`я, які надавались позивачем до Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради під час виконання позивачем опікунських обов`язків над племінником ОСОБА_5 , вбачається, що лікар-психіатр станом на 14 травня 2007 року, 27 травня 2008 року, 18 листопада 2008 року, 23 листопада 2009 року, 27 жовтня 2010 року, 24 жовтня 2011 року, 15 листопада 2012 року, 13 червня 2013 року вказував, що ОСОБА_1 здорова.

Суд також надав оцінку і висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29 січня 2018 року, яка була проведена під час розгляду справи, згідно якого позивачці була притамання висока тривожність, невпевненість, емоційна дезорганізація мислення, що істотно вплинуло на вольовий компонент під час вчинення правочину. Однак, в всупереч висновку експертизи, в матеріалах справи наявні незавірені належним чином копії заключення лікарів, з яких неможливо встановити особу, за результатами медичного обстеження якої, їх зроблено.

При вирішенні спору суд врахував, що згідно з наявною в матеріалах справи випискою з історії хвороби № 1129 з КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» вбачається, що історія хвороби ОСОБА_1 заведена 06 жовтня 2015 року.

Інших доказів звернення позивача у період з 21 січня 2012 року до 15 червня 2012 року за медичною допомогою щодо незадовільного психоемоційного стану, у зв`язку із смертю сина позивач суду не назвала та не надала.

Тому, з урахуванням вище встановлених обставин справи, суд, враховуючи протиріччя одних доказів перед іншими дійшов висновку, що позивач не довела суду обгрунтованість своїх позовних вимог належними доказами, а відтак відмовив в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Побиванець Ю.В. просить скасувати рішення Золотоніського міськраойнного суду Черкаської області від 16 листопада 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, суд першої інстанції детально проаналізувавши висновок експерта, дійшов помилкового висновку, що він є неналежним доказом у справі, оскільки медична документація, яка була предметом експертного дослідження не завірена належним чином, а частина її датована 2015 роком через три роки після вчинення правочину.

Враховуючи висновок експерта, що зроблений під час розгляду справи, ОСОБА_6 була притаманна висока тривожність, невпевненість, а враховуючи ту обставину, що відмова від спадщини мала невигідний характер для позивачки можливо зробити висновок, що її відмова не сприяла справжньому бажанню і наміру вільного волевиявлення та здатності до самостійного прийняття рішення.

Представник ОСОБА_1 вважає, що висновок експерта є належним та допустимим доказом, а тому судом першої інстанції було допущено порушення застосування норм матеріального права та не було з`ясовано всіх обставин справи та не прийнято до уваги доводи позивача щодо обґрунтованості позовних вимог разом з висновком експерта, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду, яке підлягає до скасування за наведених в апеляційній скарзі підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і дана обставина визнається сторонами, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 16 листопада 2005 року, реєстр № 3650, ОСОБА_4 належала Ѕ частини незакінченого будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки голови квартального комітету м. Золотоноша № 19 ОСОБА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року станом на день видачі довідки.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією спадкової справи, яка заведена у Золотоніській міській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 21 січня 2012 року, відповідач, ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також в матеріалах спадкової справи, заведеній після смерті ОСОБА_4 21 січня 2012 року наявна заява за підписом позивача від 15 червня 2012 року, відповідно до якої остання повідомляє, що вона усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_4 на користь брата померлого ОСОБА_2 .

Справжність підпису та особу заявниці, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 перевірено державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори С.В. Мальованою.

У подальшому, 21 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Золотоніської міської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та 21 вересня 2015 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Селятицькому Р.І. видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину незакінченого будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 1054.

Посилаючись на незадовільний психологічний стан під час написання заяви про відмову від спадщини на користь відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

При цьому у матеріалах справи наявні незавірені належним чином копії заключень лікарів (а.с. 51-52 Т.1), з яких неможливо встановити особу, за результатами медичного обстеження якої, їх зроблено.

Згідно з наявною в матеріалах справи випискою з історії хвороби № 1129 з КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» вбачається, що історія хвороби (а.с. 55-57 Т.1) заведена 06 жовтня 2015 року.

Інших доказів звернення позивача у період з 21 січня 2012 року до 15 червня 2012 року за медичною допомогою щодо незадовільного психоемоційного стану, у зв`язку із смертю сина позивач суду не назвала та не надала.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами п`ятою та шостою статті 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

У частині першій статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 в обгрунтування своїх вимог щодо правових підстав для визнання її заяви поданої до Золотоніської міської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_4 недійсною посилається на свій незадовільний психоемоційний стан під час написання оспорюваної заяви. На дану обставину вказує і її представник у мотивах апеляційної скарги та вважає, що позивачка не могла повною мірою усвідомлювати, прогнозувати та керувати своїми діями під час написання заяви про відмову від спадщини через складний психоемоційний стан, що підтверджує й висновок експерта. Основні доводи апеляційної скарги зводяться саме до визнання належним доказом висновку експерта, що був проведений за наслідками проведеної судово-психологічної експертизи від 29 січня 2018 року, яким підтверджено ситуативно-імпульсивний мотив, через який ОСОБА_1 не могла в повній мірі усвідомлювати своє волевиявлення під час написання заяви про відмову від спадщини на користь свого сина (брата померлого спадкодавця).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 933/17-23 від 29 січня 2018 року у ОСОБА_1 відмічаються такі юридично значимі індивідуально-психологічні особливості: має слабку нервову систему з неврівноваженістю в протіканні нервових процесів; має надчутливу симпатичну нервову систему, що робить її гостро реагуючою на будь-яку загрозу; при сприятливих умовах вона перетворюється в замкнуту, боязку, вразливу людину зі схильністю до тяжких переживань. Емоційно нестійка з переважанням почуття провини, занепокоєння та невпевненості в собі. Високо тривожна, неспокійна, легко ранима; легко засмучується, ранима, уразлива, присутня глибина і стійкість переживань; має низький рівень контролю і гнучкості над тим, що відбувається, що може .провокувати на необачні, імпульсивні та необдумані вчинки; через високу стомлюваність і емоційну нестійкість може бути мінливою і мати невротичну симптоматику, також їй властива нерішучість і залежність; в несподіваних, скрутних ситуаціях що несуть в собі перешкоду або загрозу вона орієнтована на самозахисті, аж до панічних реакцій. що визначається наявністю слабкості «Я»- особистості та нестабільної самооцінки з переважанням почуття провини, неспокою і невпевненості в собі. Це в результаті підвищує внутрішнє напруження і призводить до виснаження як фізичних, так і психічних сил і знижує її стресостійкість.

Тому, як зазначено у Висновку експерта, у момент вчинення правочину їй була притаманна висока тривожність, невпевненість, низька самооцінка, залежність, емоційна дезорганізація мислення низький рівень опосередкування, що істотно вплинуло на вольовий компонент, а саме на її волевиявлення.

Відповідаючи на запитання чи була спроможна ОСОБА_1 з урахуванням її емоційного стану, вікових особливостей, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища, душевних страждань після смерті сина повною мірою вільно та усвідомлено керувати, прогнозувати наслідки своїх дій під час укладення правочину (заяви про відмову від спадщини) 15 червня 2012 року, експерт у Висновку вказує, що ситуацію, в якій відбувалася угода, можна охарактеризувати, як фрустрирующу (це нервовий розлад, психічний стан дезорганізації свідомості і діяльності) та психотрамуючу для ОСОБА_1 , а стан, на момент угоди, як нервовий та напружений (довготривалі душевні страждання з приводу загибелі молодшого сина), який сприяв загостренню її особистісних особливостей, що істотно вплинуло на її вольовий компонент.

Відповідно до Висновку експерта Ісаєва С.М. не була спроможна повною мірою вільно та усвідомлено керувати, прогнозувати наслідки своїх дій під час укладення правочину (заяви про відмову від спадщини) від 15 червня 2012 року.

Відповідаючи на запитання, чи могли вищезазначені обставини вплинути на укладення правочину заяви про відмову від спадщини 15 червня 2012 року у Висновку експерта вказано, що визначені обставини суттєво вплинули на укладення правочину - заяви про відмову від спадщини від 15 червня 2012 року.

Разом з тим, крім висновку експерта, у матерілах справи міститься рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 780 від 20 вересня 2007 року (а.с. 216 Т.1) про призначення позивача опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 26 від 04 листопада 2013 року (а.с. 217 Т.1) у зв`язку з досягненням повноліття ОСОБА_5 знято з первинного обліку. Згідно з наявними у матеріалах справи висновків про стан здоров`я, які надавалися ОСОБА_1 для підтвердження опікунства вбачається, що згідно належно оформлених та заврених висновків про стан здоров`я позивача, лікар-психіатр станом на 14 травня 2007 року (а.с. 2 Т. 2), 27 травня 2008 року (а.с. 3 Т.2), 18 листопада 2008 року (а.с. 4 Т. 2), 23 листопада 2009 року (а.с. 5 Т. 2), 27 жовтня 2010 року (а.с. 6 Т. 2), 24 жовтня 2011 року (а.с. 7 Т. 2), 15 листопада 2012 року (а.с. 8 Т. 2), 13 червня 2013 року (а.с. 9 Т. 2) вказував, що ОСОБА_1 здорова.

Оскільки за наслідками розгляду справи була проведена судово-психологічна експертиза, тому, серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України є висновок експерта.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Поибиванець Ю.В. вказав, що саме висновок експерта є визначальним під час вирішення спору і на підставі висновку експерта необхідно вирішити спрір, задовольнивши позовну заяву позивачки.

Надаючи оцінку таким доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до положень ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції враховує, що у справі містяться взаємосуперечливі докази на підтвердження психологічного стану позивачки під час проведення експертизи та підтвердження її стану щодо здійснення опікунства.

Аналізуючи висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29 січня 2018 року № 933/17-23 суд апеляційної інстанції враховує, що дослідження експерта було виконане на підставі слів самої підекспертної, ОСОБА_1 та наданих нею звернень до невролога (2010, 2011 та 2012 році) зі скаргами на головні болі, запаморочення, непритомність, дратівливість, порушення сну, слабкість і т. п. (а.с. 51, 52 Т.1 та амбулаторна картка хворого).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, з висновок якого погоджується й суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що в матеріалах справи наявні незавірені належним чином копії заключень лікарів (а.с. 51-52 Т.1), з яких неможливо встановити особу, за результатами медичного обстеження якої, їх зроблено. А згідно з виписик з історії хвороби № 1129 КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» (а.с. 55-57 Т.1) вбачається, що історія хвороби заведена 06 жовтня 2015 року.

Будь-яких доказів звернення позивачки у період з 21 січня 2012 року по 15 червня 2012 року за медичною допомогою щодо незадовільного психоемоційного стану у зв`язку зі смертю сина матеріали справи не містять.

Більше того, порушень психоемоційного стану в ОСОБА_1 у зазначений період не було виявлено під час проходження медичних оглядів (в тому числі і психіатра) для підтвердження опікунства, що підтверджено вищезазначеними у рішенні висновками про стан здоров`я.

Крім того, згідно заяви № 268 від 15 червня 2012 року (а.с. 60 Т.1) вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають істотне для неї значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_4 на користь брата померлого ОСОБА_2

ОСОБА_1 у вказаній заяві повідомляє, що їй роз`яснено нотаріусом, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Справжність підпису і особу ОСОБА_1 було встановлено державним нотаріусом та перевірено по паспорту, про що свідчить напис нотаріуса на заяві.

Судом достовірно було встановлено і дана обставина сторонами не заперечувалася, що ОСОБА_1 не відкликала заяву про відмову від спадщини у визначений законом строк.

Отже, із врахуванням вищевказаних даказів, як ів підтвердження позовних вимог та вимог апеляційної скарги так і в їх заперечення, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про те, що дослідивши висновок експерта на ряду з іншими доказами є підстави вважати такий висновок не належним та достовірним доказом обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позову у розумінні положень ст.ст. 77 - 79 ЦПК України.

А відтак, підстав для задоволення позову, про що вказав районний суд у своєму висновку за наявних матеріралва справи та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував всі обставини справи надав їм відповідну оцінку та дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Юрія Володимировича завлишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_2 недійсним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова