Справа № 204/3323/21
Провадження № 2/204/150/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, яку уточнив 12 травня 2021 року, в якій остаточно просив: визнати незаконним та скасувати наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року; визнати незаконним та скасувати наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області; стягнути зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (в період з 09 квітня 2021 року і по день ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області), а також моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що позивач ОСОБА_1 працював у Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області з 02 травня 2018 року на посаді юрисконсульта І категорії юридичного відділу. Наказом № 22-К від 03 грудня 2018 року його було переведено на посаду начальника юридичного відділу. Під час його праці на зазначеному підприємстві до нього не застосовувалися жодні дисциплінарні, адміністративні стягнення тощо. 15 лютого 2021 року наказом Державного агентства автомобільних доріг України було покладено виконання обов`язків начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на ОСОБА_2 . Під час того, як ОСОБА_2 виконував обов`язки начальника САД у Дніпропетровській області позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану згідно з наказом № 58 від 18 березня 2021 року. Догану було оголошено за нібито несумлінне виконання посадових обов`язків. Проте, позивача не повідомляли, за що саме його притягають до відповідальності та чи встановлено його вину за той проступок. Такої інформації до позивача не надходило. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, проте за який проступок його не повідомляли, також і не можливо встановити факт наявності вини. Під час підготовки ним документів на оскарження наказу, яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, позивача сповістив в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Коломійцев О. А. про те, що він повинен звільнитися за власним бажанням або його звільнять за систематичне невиконання трудових обов`язків. Позивач не погодився на таке та на наступний день, 09 квітня 2021 року позивача було звільнено за ч. 3 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 11-К від 08 квітня 2021 року з посиланням на наказ № 58 від 18 березня 2021 року. 09 квітня 2021 року у позивача був останній робочий день, та у той же день йому видали трудову книжку із відповідним записом. Під час вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за ст. 40 КЗпП України, необхідно перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Зазначає, що після того, як позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, він почав постійно нервувати, стан його здоров`я різко погіршився. Він намагався піти у чергову відпустку задля поліпшення свого здоров`я, проте в.о. начальника йому у цьому відмовив. Після звільнення позивач також сильно нервував, оскільки під час дії карантину на території України важко підшукати аналогічну роботу. Моральні страждання позивача, завдані діями відповідача, відображаються і на теперішньому стані позивача, а тому розмір моральних збитків, завданих відповідачем, позивач оцінює в 50 000,00 грн. Також зазначив, що він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

28 липня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. Позивач ОСОБА_1 дійсно працював на посаді начальника юридичного відділу САД з 03 грудня 2018 року. На цю посаду його було переведено з посади юрисконсульта першої категорії, на якій він працював з 02 травня 2018 року. 09 квітня 2021 року Виконуючим обов`язки начальника Служби - Коломійцевим О.А. було видано наказ № 11-К про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як було зазначено у вказаному наказі № 11-К, підставою звільнення були: попередній наказ № 58 від 18 березня 2021 року і наказ № 80 від 08 квітня 2021 року, протокол засідання профспілкового комітету від 08 квітня 2021 року № 5. Позивач у своєму позові ставить питання про визнання незаконним та скасування вищевказаних наказів САД № 58 від 18 березня 2021 року та № 11-К від 09 квітня 2021 року. Однак, всі вищевказані накази і документи САД, які послужили підставою для звільнення позивача, були прийняті у повній відповідності до вимог чинного трудового законодавства та є цілком законними, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині є безпідставними. Наказ № 58 від 18.03.2021 року було видано у зв`язку з наступними обставинами. Позивач, працюючи на посаді начальника юридичного відділу, отримав 11 березня 2021 року від в.о. начальника САД, якому позивач був підпорядкований згідно своєї посадової інструкції, вказівку щодо опрацювання документу вхідної кореспонденції, однак тривалий час без жодних поважних причин не виконував її. Так, 11 березня 2021 року на адресу САД надійшла вимога старшого державного виконавця Шевченківсього ВДВС у м. Дніпрі Потапенко В.В. у виконавчому провадженні № 64725719 від 05.03.2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 206/2500/20, виданого 03.03.2021 року Самарським районним судом про поновлення на роботі ОСОБА_4 . Вказаний документ був розписаний виконуючим обов`язки начальника САД в роботу саме позивачу, якому як у вигляді резолюції так і усно була дана вказівка підготувати відповідь до Шевченківського відділу ДВС, в якій зазначити інформацію щодо вжиття заходів з виконання зазначеного рішення суду. Дана вимога старшого державного виконавця Шевченківсього ВДВС у м. Дніпрі була зареєстрована в Журналі № 03 вхідної документації САД за 2021 рік, розпочатому 04.01.2021 року за № 405, де, зокрема, міститься відмітка про особу, якій доручено опрацювання - «Шульга». Станом на 18 березня 2021 року позивачем вказівка безпосереднього керівника не була виконана, Шевченківський ВДВС про дані заходи не був проінформований. Це стало підставою для відповідного висновку державного виконавця про ухилення САД від виконання судового рішення та вжиття відповідних заходів відповідальності до керівника САД. Оскільки, жодних пояснень щодо невиконання вищевказаного розпорядження в.о. начальника Служби Коломійцева О.А. на відповідні пропозиції ОСОБА_1 не надав, відносно нього було видано наказ № 58 від 18 березня 2021 року, яким за несумлінне виконання своїх службових обов`язків позивачу було оголошено догану. З вказаним наказом позивач був ознайомлений, про що написав своє пояснення та зазначив про незгоду, проте на той час він даний наказ не оскаржив. Крім того, наказ № 80 від 08 квітня 2021 року було видано у зв`язку з наступними обставинами. 09 березня 2021 року до Служби надійшло з Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) для опрацювання звернення ГО «Український транспортний союз» щодо правомірності дій та дотримання вимог діючого законодавства з боку начальника юридичного відділу Служби - ОСОБА_1 . У вказаному зверненні було зазначено, що учасниками ГО «Український транспортний союз» виявлено інформацію, яка може свідчити про можливе порушення вимог антикорупційного законодавства України. Зокрема, у зверненні було вказано, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді керівника юридичного відділу державної організації САД, веде професійну діяльність у формі адвокатського бюро Олександра Шульги» та є діючим адвокатом, а також наведено інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень по справам № 904/6675/20 та 904/6682/20, де адвокат Шульга О.О., представляв інтереси підприємства ТОВ «Автомагістраль-Південь». З вказаного звернення вбачалося, що імовірно ОСОБА_1 в робочий час займався не своєю безпосередньою роботою, а представляв інтереси сторонньої організації, яка до того ж входить до групи компаній «Автомагістраль», із якими у Служби укладено ряд договорів та наявні непоодинокі спірні ситуації щодо виконання їх умов і окремих аварійних випадків. Тому було доручено провідному уповноваженому з антикорупційної діяльності ОСОБА_5 провести перевірку викладених відомостей. Результати перевірки були оформлені доповідною запискою ОСОБА_6 . З урахуванням обставин, встановлених за наслідками розгляду звернення ГО «Український транспортний союз», адміністрацією було встановлено ознаки дисциплінарного правопорушення в діях начальника юридичного відділу ОСОБА_7 та запропоновано йому надати відповідні пояснення, зокрема, з приводу відсутності на робочому місці 14 січня 2021 року, 26 січня 2021 року, 04 лютого 2021 року. Однак надати пояснення він відмовився, що було зафіксовано актом від 07.04.2021 року. З урахуванням викладеного 08 квітня 2021 року виконуючим обов`язки начальника Служби було видано наказ № 80, яким на ОСОБА_1 з огляду на наявність раніше застосованого дисциплінарного стягнення у вигляді догани за несумлінне відношення до своїх службових обов`язків, було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Ознайомившись з вказаним наказом ОСОБА_1 поставив на ньому відмутку про свою незгоду. Слід звернути увагу, що адміністрація Служби з метою дотримання прав позивача і порядку прийняття відповідних рішень звернулася 08 квітня 2021 року до первинної профспілкової організації Служби з поданням про звільнення ОСОБА_1 та отримала рішення про згоду профспілки стосовно звільнення ОСОБА_1 . Відповідач вважає наказ про звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України прийнятим з дотриманням встановлених законодавством України підстав. В даному випадку до позивача було застосовано два заходи стягнення за несумлінне виконання своїх обов`язків. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не наведено жодних посилань на конкретні докази в підтвердження моральної шкоди, які б могли засвідчити її факт, обгрунтування розміру моральної шкоди зводиться до нічим не підтверджених доводів. На нову роботу позивач влаштувався на четвертий календарний день після його звільнення, а враховуючи, що в ці дні входило і два вихідних дні, то фактично позивач влаштувався на нову роботу на другий робочий день після звільнення. Тому вважає, що і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. відсутні. У зв`язку з викладеним, просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

09 серпня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. У відзиві зазначено, що нібито позивач отримав 11 березня 2021 від в.о. начальника САД вказівку щодо опрацювання документу вхідної кореспонденції, однак тривалий час без жодних поважних причин не виконував її. Однак, по перше, посадовою інструкцією начальника юридичного відділу не передбачено виконання «вказівок», взагалі такий термін не визначено посадовою інструкцією. Натомість, дійсно вказано, що посадова особа у своїй діяльності керується наказами керівника Служби. По друге, журнал № 03 не містить жодної відмітки про те, що вимогу старшого виконавця було надано до опрацювання безпосередньо позивачу. Незрозуміло, яким чином та ким здійснюється заповнення вказаного журналу, чи ведеться він відповідно до інструкції з діловодства. Крім того, жодного запису від позивача не було зроблено щодо отримання вказаної вимоги та жодного розпорядчого документа з боку керівництва не додано для здійснення позивачем будь-яких дій. Вважає, що записка старшого інспектора з кадрів від 17 березня 2021 року та наявний акт комісії від 18 березня 2021 року були виготовлені вже після оголошення позивачу догани відповідно до наказу № 58 від 18 березня 2021 року. З приводу зазначеного листа від ГО «Український транспортний союз», в листі наведено неправдиву інформацію, позивач ніколи не представляв в судах або інших установах ТОВ «Автомагістраль-Південь» та жодного відношення до цієї компанії не має. Крім того, відповідач звертався до Управління стратегічних розслідувань для встановлення факту наявного конфлікту інтересів, та про що було отримано відповідь, де конфлікт інтересів відсутній. У зв`язку з викладеним просив задовольнити його позовну заяву в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Раніше під час розгляду справи позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні 28 жовтня 2021 року у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_1 працював у Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області, спочатку на посаді юрисконсульта, а згодом на посаді начальника юридичного відділу. У ОСОБА_1 виник конфлікт з начальником з приводу невиконання доручення державної виконавчої служби. Вона також є головою профспілки Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області. На початку квітня 2021 року надійшов лист про те, що начальник просить погодження на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим був скликаний профспілковий комітет. Їм всім стало відомо, що ОСОБА_1 в робочий час був присутній в судових засіданнях по іншим справам, не як представник Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області. ОСОБА_1 повідомив, що був присутній на тих засіданнях, оскільки у нього ненормований робочий графік. Вони подзвонили в обласну профспілку автомобілістів, щоб порадитись, та там сказали, що при таких умовах профспілка не може заперечувати проти звільнення ОСОБА_1 . Вони повідомили ОСОБА_1 про те, що нададуть згоду на звільнення, однак він відмовився підписувати протокол засідання профспілки. Конфліктів з ОСОБА_1 у неї не має та не було. Вони також склали акт про невиконання ОСОБА_1 вказівки начальника.

Допитана в судовому засіданні 18 листопада 2021 року в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що начальник Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Коломійцев О.А. надав вказівку ОСОБА_1 підготувати лист в Автодор та ДВС, про що її повідомив ОСОБА_2 . Однак вимоги ДВС виконані не були, за що на начальника служби ОСОБА_2 було накладено штраф. Після цього начальник доручив їй підготувати наказ про догану ОСОБА_1 . Вона підготувала наказ, однак розписуватись у наказі ОСОБА_1 відмовився. Потім було виявлено, що ОСОБА_1 у робочий час приймав участь в судових засіданнях по своїм питанням. Після цього начальник сказав підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 . Вона підготувала наказ та ОСОБА_1 розписався.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу № 8-К від 02 травня 2018 року був прийнятий на роботу до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, на посаду юрисконсульта І категорії юридичного відділу. 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 22-К від 03 грудня 2018 року був переведений на посаду начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 10-15).

Наказом в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 з 09 квітня 2021 року був звільнений з посади начальника юридичного відділу згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України (а.с. 61).

Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 22 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом встановлено, що підставами для звільнення позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП України стали наступні обставини.

У вищевказаному наказі № 11-К від 08 квітня 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 був звільнений на підставі: наказу від 18.03.2021 року № 58 і наказу від 08 квітня 2021 року № 80, протоколу засідання профспілкового комітету від 08.04.2021 року № 5.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У частині 4 статті 149 КЗпП України закріплено, що стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, судом встановлено, що наказом в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року «Про несумлінне виконання своїх службових обов`язків» начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 за несумлінне відношення до своїх службових обов`язків було оголошено догану (а.с. 8-9).

Того ж дня, тобто 18 березня 2021 року, ОСОБА_1 був ознайомлений з вищевказаним наказом під розписку та зазначив, що з наказом № 58 від 18 березня 2021 року він не згоден, не зрозуміло, про що саме йдеться у наказі і яким чином встановлено і надано оцінку виконання ним посадових обов`язків, як несумлінну, крім того, жодних пояснень не було відібрано у нього.

Наказом в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 80 від 08 квітня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , начальника юридичного відділу, наказано звільнити 09 квітня 2021 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 63). У вказаному наказі зазначено, що в робочі дні на основному місці роботи, а саме 14.01.2021 року, 26.01.2021 року та 04.02.2021 року ОСОБА_1 представляв в суді інтереси ТОВ «Автомагістраль-Схід» та перебував в якості адвоката зазначеного підприємства у судовому засіданні Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/6675/20 за позовом ТОВ «Автомагістраль-Схід» до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 вчиняв і раніше, за що відповідно до наказу від 18.03.2021 року № 58 до нього застосовувався захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

З протоколу засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 5 від 08 квітня 2021 року вбачається, що членами профспілкового комітету було вирішено надати погодження на подання начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області стосовно звільнення начальника юридичного відділу ОСОБА_1 (а.с. 64).

Саме на підставі вказаних документів наказом в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 з 09 квітня 2021 року був звільнений з посади начальника юридичного відділу згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України (а.с. 61).

Відповідно до статті 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Позивач з наказом в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року не погоджується та звернувшись у травні 2021 року до суду з даним позовом просить, зокрема, визнати незаконним та скасувати вказаний наказ.

Вирішуючи ці позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що оскаржуваний наказ № 58 від 18 березня 2021 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки у ньому не зазначено в чому конкретно виразилось несумлінне відношення ОСОБА_1 до своїх службових обов`язків, коли воно мало місце, а також яким чином такі дії встановлені.

Заперечуючи проти цих позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на те, що 11 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав від в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області вказівку щодо опрацювання документу вхідної кореспонденції - вимоги старшого державного виконавця Шевченківсього ВДВС у м. Дніпрі Потапенко В.В. у виконавчому провадженні № 64725719 від 05 березня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 206/2500/20, однак тривалий час без жодних поважних причин не виконував її, що стало підставою для відповідного висновку державного виконавця про ухилення Служби автомобільних доріг від виконання судового рішення та вжиття відповідних заходів відповідальності до керівника Служби автомобільних доріг.

ОСОБА_1 в свою чергу взагалі заперечував факт отримання ним на опрацювання 11 березня 2021 року такої вимоги старшого державного виконавця Шевченківсього ВДВС.

З цього приводу судом встановлено наступне.

Згідно п. 1.2 Посадової інструкції Начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, яка затверджена начальником Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Чумаченко Д.С. 25 червня 2020 року, та з якою ОСОБА_1 ознайомлений 25 червня 2020 року, начальник Відділу підпорядковується начальнику Служби (а.с. 65-66).

Дійсно, 11 березня 2021 року до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області надійшла Вимога старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. № 11658/17 від 05 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 64725719 від 05 березня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 206/2500/20, виданого 03 березня 2021 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, про поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника начальника з експлуатаційного утримання Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області з 04 травня 2020 року (а.с. 67).

Вказана вимога старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. 11 березня 2021 року була зареєстрована в Журналі вхідної документації Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 03 за 2021 рік за вхідним номером 03-405 (а.с. 70-75). У цьому Журналі навпроти вищевказаного вхідного номеру зазначено прізвище « ОСОБА_10 ».

Однак, слід зазначити, що у вказаному Журналі вхідної документації відсутній підпис позивача ОСОБА_1 про отримання ним для виконання Вимоги старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. № 11658/17 від 05 березня 2021 року.

Надана стороною відповідача копія резолюції в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Коломійцева О.А. щодо доручення виконання документу вхідної кореспонденції з вхідним № 03-405 від 11 березня 2021 року саме ОСОБА_1 з вказівкою «підготувати відповідь у адресу виконавчої служби, у відповіді зазначити інформацію про вжиття заходів з виконання рішення суду» (а.с. 69), та лист в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Коломійцева О.А. від 18 березня 2021 року, адресований старшому інспектору з кадрів ОСОБА_9 (а.с. 95), з вимогою підготувати наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, також жодним чином не свідчить про отримання ОСОБА_1 для виконання Вимоги старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. № 11658/17 від 05 березня 2021 року.

Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 дійсно отримував для виконання вказану Вимогу державного виконавця.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними доказами та не доведено, що ОСОБА_1 дійсно отримав для виконання Вимогу старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. № 11658/17 від 05 березня 2021 року та зобов`язаний був її виконувати. Матеріали справи таких доказів не містять, а позивач цей факт заперечує.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Надані стороною відповідача Доповідну записку ОСОБА_9 від 17 березня 2021 року про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень стосовно невиконання розпорядження начальника Служби про підготовку листа на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі (а.с. 93), а також Акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення від 18 березня 2021 року, складений в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області Коломійцевим О.А., провідним уповноваженим з антикорупційної діяльності ОСОБА_6 та фахівцем із зв`язків з громадськістю та пресою ОСОБА_8 (а.с. 94), суд оцінює критично та не приймає до уваги в якості доказів на підтвердження факту відмови позивача ОСОБА_1 від надання письмових пояснень до застосування 18 березня 2021 року до нього наказом № 58 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки ознайомившись з цим наказом в цей же день, тобто 18 березня 2021 року, ОСОБА_1 власноручно зазначив, що жодних пояснень не було відібрано у нього, з наказом він не згоден, не зрозуміло, про що саме йдеться у наказі і яким чином встановлено і надано оцінку виконання ним посадових обов`язків, як несумлінну, що викликає обґрунтовані сумніви в існуванні таких документів на момент ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом. На переконання суду, таке письмове пояснення позивача ОСОБА_1 свідчить про те, що на момент ознайомлення з оскаржуваним наказом № 58 від 18 березня 2021 року від останнього дійсно не було відібрано будь-яких пояснень з приводу вчинення ним порушення трудової дисципліни та не було запропоновано надати такі пояснення.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того суд вважає недоведеними посилання відповідача на те, що внаслідок невиконання позивачем вимоги старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Потапенко В.В. від 05 березня 2021 року, у відповідача настали негативні наслідки у вигляді накладеного відділом ДВС штрафу, оскільки на підтвердження таких обставин відповідачем не надано суду жодного доказу.

Також, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що станом на день винесення оскаржуваного наказу № 58 від 18 березня 2021 року, вимога старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Потапенко В.В. від 05 березня 2021 року, дійсно не була виконана. Усі доводи відповідача щодо невиконання вимоги та настання для відповідача наслідків у вигляді накладеного штрафу, ґрунтуються виключно на поясненнях та припущеннях, а тому не можуть братися судом до уваги.

Отже, з урахуванням того, що стороною відповідача не доведено факту отримання ОСОБА_1 для виконання Вимоги старшого державного виконавця ВДВС Потапенко В.В. № 11658/17 від 05 березня 2021 року, тобто не доведено, що ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність виконання ним цього документу, не доведено факту не виконання вказаної вимоги та факту настання наслідків для відповідача у вигляді накладеного штрафу, суд приходить до переконливого висновку, що під час розгляду справи не доведено та не встановлено конкретних фактів вчинення ОСОБА_1 станом на 18 березня 2021 року дисциплінарного проступку у вигляді несумлінного відношення до своїх службових обов`язків, за вчинення якого останнього можна б було притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану.

При цьому, якщо вина працівника у вчиненні конкретних дій (бездіяльності) не встановлена, то і притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді догани є неможливим.

Застосування до працівника дисциплінарного стягнення з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про його незаконність та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки наказ № 58 від 18 березня 2021 року «Про несумлінне виконання своїх службових обов`язків», яким ОСОБА_1 за несумлінне відношення до своїх службових обов`язків оголошено догану, був винесений в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області без достатніх для того законних підстав за відсутності доведеного факту винного вчинення працівником ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, суд приходить до переконливого висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача вищевказаний наказ слід визнати незаконним та скасувати, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу за пунктом 3 статті 40 КЗпП України суд виходить з наступного.

Пунктом 3 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Надаючи оцінку обставинам зазначеним у наказі № 80 від 08.04.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 63), які стали підставою для винесення оскаржуваного наказу № 11-к від 08.04.2021 року, суд оцінює їх критично, оскільки відповідачем перед судом не доведено, що позивачем вчинялися дії, які свідчать про невиконання ним без поважних причин покладених на нього трудових обов`язків. Наведені у наказі № 80 від 08.04.2021 року обставини на переконання суду не дають підстави вважати, що позивач дійсно систематично не виконував без поважних причин покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового договору службові обов`язки. Доказів, які б спростовували такі висновку суду, матеріали справи не містять.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він учинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто, допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, і щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і мало систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Лише правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Оскільки під час розгляду вказаної справи суд прийшов до висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани наказом Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року на ОСОБА_1 було накладено неправомірно та вказаний наказ визнаний судом незаконним і скасований, очевидним є висновок про те, що вказаний наказ не може враховуватись та бути підставою для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статі 40 КЗпП України.

При цьому, у зв`язку з тим, що наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року, яким ОСОБА_1 за несумлінне відношення до своїх службових обов`язків оголошено догану, визнаний судом незаконним та скасований, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 під час виконання ним своїх трудових обов`язків на посаді начальника юридичного відділу на момент його звільнення була відсутня така ознака як систематичний характер невиконання трудових обов`язків, у зв`язку з чим правові підстави для звільнення ОСОБА_1 саме за пунктом 3 статті 40 КЗпП України відсутні, а наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу за пунктом 3 статті 40 КЗпП України винесений незаконно, з порушенням установленого законом порядку.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Оскільки наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу за пунктом 3 статті 40 КЗпП України був винесений без достатніх для того законних підстав, суд приходить до переконливого висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача вищевказаний наказ про звільнення ОСОБА_1 слід також визнати незаконним та скасувати, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з порушенням порядку установленого законом, він має бути поновлений на попередній роботі, а саме на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення міститься й у п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Отже, з урахуванням положень ч. 7 ст. 235 КЗпП та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним.

Оскільки під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області з порушеннями закону, суд вважає, що позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок).

Відповідно до п. 5 розд. ІV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Позивач був звільнений зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області з 09 квітня 2021 року, а тому середня заробітна плата обчислюється судом виходячи з виплат за лютий та березень 2021 року.

Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року) позивачу Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області було нараховано заробітну плату за лютий 2021 року у розмірі 43 171,00 грн., за березень 2021 року 13 191,00 грн. (а.с. 201-202).

Середньоденна заробітна плата позивача відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці становить: лютий 2021 року 43 171,00 грн., березень 2021 року - 13 191,00 грн., що разом складає (43 171,00 грн. + 13 191,00 грн. = 56 362,00 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (20 + 22 = 42 дні) = 1 341,95 грн.

Суд зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 10 квітня 2021 року і по день ухвалення судом рішення, тобто по 26 квітня 2022 року включно, що хоча і становить період більше одного року, однак вказана позовна заява про поновлення позивача на роботі розглядалась судом більше одного року не з вини позивача як працівника, що відповідає вимогам частини 2 статті 235 КЗпП.

Кількість робочих днів за період з 10 квітня 2021 року по 26 квітня 2022 року (день ухвалення рішення) складає 261 день, а саме: квітень 2021 року 15 днів, травень 2021 року 18 днів, червень 2021 року 20 днів, липень 2021 року 22 дні, серпень 2021 року 21 день, вересень 2021 року 22 дні, жовтень 2021 року 20 днів, листопад 2021 року 22 дні, грудень 2021 року 22 дні, січень 2022 року 19 днів, лютий 2022 року 20 днів, березень 2022 року 22 дні, квітень 2022 року 18 днів.

Таким чином, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період з 10 квітня 2021 року по 26 квітня 2022 року складає: 261 день х 1 341,95 грн. = 350 248,95 грн.

Разом з цим, судом встановлено, що після звільнення 09 квітня 2021 року зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, 13 квітня 2021 року на підставі наказу № 112-К від 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Автомагістраль-Схід», що підтверджується відомостями з його трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 10-15), а також довідкою № 07/12-1 від 07 грудня 2021 року, виданою ТОВ «Автомагістраль-Схід», в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Автомагістраль-Схід» у період з 13 квітня 2021 року по 25 червня 2021 року на посаді начальника юридичного відділу, його заробітна плата за вказаний період склала 118 040,68 грн. (а.с. 161). З довідки № 21/12-1 від 21 грудня 2021 року, виданої ТОВ «АМ-Інжинірінг», вбачається, що з 26 червня 2021 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «АМ-Інжинірінг» на посаді директора, заробітна плата за період з 01 серпня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 173 913,04 грн. (а.с. 160). Така ж інформація щодо заробітної плати позивача у ТОВ «Автомагістраль-Схід» та ТОВ «АМ-Інжинірінг» міститься і у Відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року).

Отже, оскільки судом встановлено, що після звільнення 09 квітня 2021 року зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області позивач ОСОБА_1 працював у ТОВ «Автомагістраль-Схід» та ТОВ «АМ-Інжинірінг», де отримував заробітну плату, то позивач має право на стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, якщо факт виконання такої роботи та отримання заробітку у меншому розмірі будуть доведені.

Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року) вбачається, що після звільнення 09 квітня 2021 року зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області позивач ОСОБА_1 у ТОВ «Автомагістраль-Схід» та ТОВ «АМ-Інжинірінг» за період по грудень 2021 року включно отримав заробітну плату у загальному розмірі 335 431,98 грн. (квітень 2021 року 27 667,99 грн., травень 2021 року 43 478,26 грн., червень 2021 року 46 894,43 грн., серпень 2021 року - 43 478,26 грн., вересень 2021 року - 43 478,26 грн., жовтень 2021 року - 43 478,26 грн., листопад 2021 року - 43 478,26 грн., грудень 2021 року - 43 478,26 грн.).

Крім того, згідно довідки, виданої ТОВ «АМ-Інжинірінг», заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 26 квітня 2022 року складала 50 750,00 грн. (а.с. 203).

За таких обставин, судом встановлено, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 після звільнення зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за новим місцем роботи (у загальному розмірі 386 181,98 грн. (335 431,98 грн. + 50 750,00 грн. = 386 181,98 грн.)) перевищує розмір належного позивачу за час вимушеного прогулу середнього заробітку за період з 10 квітня 2021 року по 26 квітня 2022 року (334 145,55 грн.), а тому передбачені законом підстави для стягнення зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на його користь моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок незаконно винесеної йому догани та незаконного звільнення позивач зазнав моральне потрясіння та душевні хвилювання, у зв`язку з втратою роботи позивач також втратив звичайні життєві зв`язки та був позбавлений спілкування з колегами, а також був вимушений докладати зусиль для пошуку нової роботи.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

За таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд також визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду у травні 2021 року був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу № 11-К від 08 квітня 2021 року та поновлення на роботі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за цими позовними вимогами слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу № 58 від 18 березня 2021 року, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., задоволені, а позовні вимоги майнового характеру, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (у мінімальному розмірі для цих позовних вимог), задоволені частково, то зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь позивача слід також стягнути судовий збір у загальному розмірі 1 816,00 грн. (908,00 грн. + 908,00 грн. = 1 816,00 грн.).

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 40, 47, 147, 147-1, 149, 150, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 58 від 18 березня 2021 року «Про несумлінне виконання своїх службових обов`язків», яким ОСОБА_1 за несумлінне відношення до своїх службових обов`язків оголошено догану.

Визнати незаконним та скасувати наказ Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 11-К від 08 квітня 2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)» яким ОСОБА_1 з 09 квітня 2021 року звільнено з посади начальника юридичного відділу за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ - 25843931).

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень,00 копійок).

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень, 00 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника юридичного відділу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез