ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/441/22 Справа № 186/1008/21 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки САМАРА до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року Кредитна спілка САМАРА (далі КС САМАРА) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 21 листопада 2018 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 666/18, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 32 000 грн на строк 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 21 листопада 2018 року між КС САМАРА та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 666/18. Строк дії кредитного договору закінчився 21 листопада 2020 року, втім позичальником допущено заборгованість у загальному розмірі 25 015,84 грн, а тому просили суд ухвалити рішення яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь КС «САМАРА» заборгованість за кредитним договором №666/18 від 21 листопада 2018 року, яка станом на 16 липня 2021 року, становить 25 015 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.59-60).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову КС САМАРА відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що заяву на вступ до членів КС САМАРА він не заповнював, не підписував та жодного пайового внеску не сплачував. Вказував, що кредитні кошти повністю повернув. Крім того умови кредитного договору є несправедливими. Нарахування відсотків за кредитним договором після 26 червня 2019 року є незаконним (а.с.67-70).

01 березня 2022 року позивач КС САМАРА надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказувала, що ОСОБА_1 писав відповідну заяву про вступ до КС. Отримував кредитні кошти чого не заперечує. Крім того, ОСОБА_1 підписав умови кредитного договору, а отже прийняв їх та погодився із ними. Вимога на яку посилається відповідач не була досудовою вимогою про повернення отриманих кредитних коштів, а була повідомленням про наявність існуючої заборгованості (а.с.98-100).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 25 015, 84 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду,

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 листопада 2018 року між КС САМАРА та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №666/18. За умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 32 000 грн (а.с.5-7).

Відповідно до договору поруки №666/18 від 21 листопада 2018 року ОСОБА_2 являється поручителем по вищевказаному кредитному договору та несе солідарну відповідальність перед кредитодавцем (а.с.8).

Згідно п.1.1 кредитного договору №666/18 від 21 листопада 2018 року вбачається, що Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору. Загальний розмір кредиту складає 32 000 грн. Строк дії договору становить 24 місяці з 21 листопада 2018 року до 20 листопада 2020 року.

Відповідно до п.4.3. вказаного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно у період з «24» по «30» число кожного місяця згідно графіку.

З договору поруки №666/18 від 21 листопада 2018 року укладеного між КС САМАРА, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 добровільно взяла на себе обов`язки перед Кредитодавцем відповідати за зобов`язання Позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору №666/18 від 21 листопада 2018 року.

Згідно п. 2.1. Договору поруки відповідальність Поручителя наступає в разі, коли Позичальник не виконує та/або неналежним чином виконує свої зобов`язання за Кредитним договором. Пунктом 2.2. Договору поруки встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед Позивачем.

Згідно п.4.1. строк дії договору поруки з 21 листопада 2018 року по 20 листопада 2020 року.

З розрахунку заборгованості за договором №666/18 від 21 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 16 липня 2021 року має заборгованість в розмірі 25 015, 84 грн, яка складається з залишку по кредиту (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги КС САМАРА суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконав належним чином узятих на себе зобов`язань та допустив заборгованість яка підлягає до стягнення з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх вірними, обґрунтованими, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання відповідачами як боржником та поручителями кредитних зобов`язань.

Організаційні, правові та економічні засади створення та діяльності кредитних спілок, їх об`єднань, права та обов`язки членів кредитних спілок та їх об`єднань визначені Законом України Про кредитні спілки.

Так, згідно частини 1 статті 1 Закону України Про кредитні спілки кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз статей 536,549,627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі вправі визначити як розмір та умови нарахування та сплати процентів за користування грошовими коштами, так і сплату неустойки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.

Укладаючи кредитний договір, його сторони погодили усі умови, у тому числі й умови про сплату збільшених процентів за користування кредитними коштами у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором до повного її погашення.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин 1,2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1,2,4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції, з врахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів, вірно визначена сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачів, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв`язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки (ч.3 ст.10 Закону України Про кредитні спілки).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позичальник не є членом кредитної спілки є хибними та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою ОСОБА_1 від 21 листопада 2018 року, витягом з протоколу № 184/18 про прийняття до членів КС "САМАРА" від 21 листопада 2018 року , та прибуткова касовим ордером № 953 від 21 листопада 2018 року (а.с. 101,102,104).

Посилання на те, що умови кредитного договору є несправедливими не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позичальник його підписав. З відповідним позовом про визнання його не дійсними до суду не звертався.

Крім того, ОСОБА_1 фактично не оскаржує факту отримання ним грошових коштів на підставі кредитного договору.

Посилання на те, що КС "САМАРА" надіслала йому вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, та таким чином змінила строк виконання зобов`язання спростовуються матеріалами справи оскільки в матеріалах справи наявні лише вимоги про погашення поточної заборгованості (а.с.10,11,12,13, 52).

Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров