Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 2601/7773/12

провадження № 61-11317св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна, акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у складі судді Хоменка В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О., заінтересовані особи: акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що дії приватного виконавця щодо передачі квартири боржника на реалізацію є неправомірними, оскільки він не має у власності іншого нерухомого майна і на ці правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказував, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2020 року по виконавчому провадженню № 61340057 було відкрито виконавче провадження по стягненню з нього на користь кредитора заборгованість за кредитним договором № 003-2008-337 від 20 лютого 2008 року у розмірі 100 209,49 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 864 117,08 грн, та заборгованість за кредитним договором № 003-2008-342 від 20 лютого 2008 року у розмірі 34 204 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 295 047,12 грн, а всього 1 159 464,12 грн.

07 вересня 2020 року на його адресу надійшов лист ДП «Сетам» від 03 вересня 2020 року, відповідно до якого його повідомлено щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів.

Вважав, що приватний виконавець не мала права призначати оцінку майна у даному виконавчому провадженні, так як дана квартира вважається предметом іпотеки згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, зазначав, що цільове призначення кредитних коштів відповідно до кредитних договорів № 003-2008-337 від 20 лютого 2008 року та № 003-2008-342 від 20 лютого 2008 року - споживчі потреби, та виконання зобов`язань за зазначеними договорами забезпечується іпотекою об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Вказував, що у нього на праві власності перебуває лише дана квартира, яка використовується ним для постійного проживання та є його єдиним житлом, у вказаній квартирі він має зареєстроване місце проживання.

Враховуючи зазначене просив суд:

визнати неправомірними рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. по виконавчому провадженню № 61340057 щодо виставлення на продаж квартири ОСОБА_1 предмета іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 47,60 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на електронних торгах ДП «Сетам», лот № 440969;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. по виконавчому провадженню № 61340057 припинити продаж квартири ОСОБА_1 предмета іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 47,60 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на електронних торгах ДП «Сетам», лот № 440969.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що на квартиру АДРЕСА_3 не розповсюджуються дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дії приватного виконавця щодо передачі квартири заявника на реалізацію ДП «Сетам» є правомірними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає те, що суди порушили норми процесуального права, оскільки помилково встановили, що вінє суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», без з`ясування питання того, чи виконував ОСОБА_1 організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки у товаристві з обмеженою відповідальністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо непоширення на нього дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції». Роблячи вказаний висновок, суд апеляційної інстанції не врахував, що зазначення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про те, що він є керівником товариства з обмеженою відповідальністю, прямо не вказує та не свідчить, що він виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки або спеціально уповноважений на виконання таких обов`язків у товаристві з обмеженою відповідальністю.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від представника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. - Ковля Р. О., у якому вказано, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від правонаступника АТ «Універсал Банк» - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у якому вказано, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2014 року, задоволено позов ПАТ «Універсал банк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором № 003-2008-337 від 20 лютого 2008 року в сумі 100 209,49 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 864 417,08 грн, заборгованість за кредитним договором № 003-2008-342 від 20 лютого 2008 року в сумі 34 204,00 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 295 047,12 грн, а всього стягнуто 1 159 464,20 грн заборгованості та 3 219 грн судового збору.

За рішенням суду стягувачу видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.

Постановою від 20 лютого 2020 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. відкрито виконавче провадження № 61340057.

Відповідно до договору іпотеки від 20 лютого 2008 року забезпеченням виконання зобов`язань за кредитними договорами № 003-2008-337 від 20 лютого 2008 року та № 003-2008-342 від 20 лютого 2008 року є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , яка на праві власності зареєстрована за боржником.

Приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 61340057 винесено постанову про арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_3 та описано й арештовано майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. 20 лютого 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61340057 з примусового виконання виконавчого листа № 2601/7773/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 19 лютого 2018 року (а. с. 125-126, т. 3).

В матеріалах справи наявний протокол № 496491 проведення електронних торгів, що мали місце 12 серпня 2020 року, з приводу лота №432128 - двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна - 1 350 640 грн (а. с.161, т. 3).

Також наявний протокол № 503943 проведення електронних торгів, що мали місце 28 вересня 2020 року, з приводу лота № 440969 - двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна - 1 080 512 грн (а. с.162, т. 3).

Відповідно до заяви АТ «Універсал Банк» від 29 вересня 2020 року, адресованої приватному виконавця Лановенко Л. О., вбачається, що банк має намір залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів - 1 080 512 грн (а. с. 163, т. 3).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. від 30 вересня 2020 року встановлено:

що при примусовому виконання ВП № 61340057 приватним виконавцем описано майно боржника, а саме іпотека: двокімнатна квартира, загальною площею 47,6 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана стягувачу в іпотеку;

03 липня 2020 року приватним виконавцем відповідно до статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості описаного майна боржника. Реєстраційний номер ВП 61340057. Згідно письмового звіту з експертної оцінки, вартість квартири складає - 1 350 640 грн;

приватним виконавцем сформовано та передано до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна № 4019 від 13 липня 2020 року;

згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 496491 від 12 серпня 2020 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю цінової пропозиції від жодного учасника;

згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 503943 від 28 вересня 2020 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю цінової пропозиції від жодного учасника;

до приватного виконавця надійшла заява від стягувача про бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 47,6 кв. м., житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи зазначене, приватний виконавець постановив передати стягувача АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2601/7773/12 від 19 лютого 2018 року, що видав Голосіївський районний суд міста Києва, наступне майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 47,6 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на загальну суму 1 080 512 грн, що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 167-168, т. 3).

В той же день 30 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Лановенко Л. О. було складно акт про реалізацію предмета іпотеки (а. с. 169-170, т. 3).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення із таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказував про порушення приватним виконавцем чинного законодавства, зокрема, положень Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із статтею 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до пункту 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 80, 81, 83, 97 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями статті 65 ГК України визначено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Отже, враховуючи те, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником (учасником) та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ ЕС ЕЙ КОНСАЛТИНГ ЕНД МЕНЕДЖМЕНТ СИСТЕМЗ», засновником (учасником) товариства з обмеженою відповідальністю «Центр ІНОВАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку, що на нього не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому колегією суддів враховано, що згідно положень пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо);

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 є засновником (учасником) та керівником відповідних товариств з обмеженою відповідальністю й, відповідно, виконує організаційно-розпорядчі та/або адміністративно-господарські обов`язки, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що він не є суб`єктом, на якого поширюється дія пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян