гСправа № 358/266/22 Провадження № 2-з/358/15/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

06 травня 2022 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Тітов М.Б., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чайки Ольги Вікторівни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком (позивачем) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, 05 травня 2022 року разом із позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чайка О.В. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України з метою виїзду в будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача зазначає, що через погіршення відносин між позивачем та відповідачкою, позивач подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою послуг сурогатного материнства у них народилась дочка ОСОБА_3 . Станом на сьогодні мати дитини відповідачка проживає із дочкою у будинку позивача, де в будинку все влаштовано для дитини, це її звичне місце перебування. Тому, щоб не травмувати дитину сварками, позивач переїхав проживати до іншого будинку. Позивач вважає, що відповідачка не має належних умов для виховання дитини, а він бажає після офіційного розірвання шлюбу, щоб дочка залишилась проживати із ним у його будинку. Однак, станом на сьогодні склалась ситуація, коли відповідачка має намір вивезти дитину за межі України, користуючись можливістю такого вивезення без наявності нотаріального дозволу батька.

А тому, на думку представника позивача, невжиття заходів забезпечення позову не тільки може ускладнити виконання рішення суду у випадку його винесення на користь позивача, але й взагалі унеможливить виконання рішення у випадку знаходження відповідачки разом з дитиною поза межами України. Тому, представник позивача вважає за потрібне вжити судом відповідних заходів забезпечення позову.

Вирішуючи заяву представника позивача суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, утруднення виконання рішення суду попередженням потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Крім того, суд враховує і позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною в п. 10 листа «Про практику розгляду судами цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція)», де зазначено, що виходячи із положень пп. b ч. 2 ст. 7, ст. 12 цієї Конвенції та Порядку КМУ («Порядок виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» затверджений Постановою КМ України від 02.09.2010 № 795), позивачі можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення може бути: заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, відповідачу разом з дитиною змінювати місце проживання до вирішення спору, надавати заявнику тимчасовий доступ для спілкування з дитиною тощо. Ця ухвала суду надсилається для відома МВС, Державної прикордонної служби та іншим відповідним органам.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3, 4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Виїзд дитини з України здійснюється у супроводі обох батьків або у супроводі одного із батьків за згодою другого. Підпунктами 2-4 п. 4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Представником позивача обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві представника позивача є співмірним із заявленими позовними вимогами, суд вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України з метою виїзду в будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, враховуючи гарантування Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободи пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини щодо задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, суд вважає за необхідне роз`яснити матері дитини (відповідачці), що встановлення судом зазначеної заборони жодним чином не позбавляє її, як відповідачку, права звернутися із заявою до суду в порядку визначеному положеннями ст. 154 ЦПК України, які регулюють питання щодо заміни виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чайки Ольги Вікторівни про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати державний кордон України з метою виїзду в будь-чиєму супроводі без нотаріально посвідченої згоди батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд Київської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов