ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/210/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О.,

секретар судового засідання Кримчук Я. Р.,

учасники справи:

заявник - боржник ОСОБА_1 ,

представник боржника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - стягувач ОСОБА_3 ,

заінтересована особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

розглянув в судовому засіданні в м. Києві заяву боржника ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

17.11.2020 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 756/16320/19 за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про розірвання договору, повернення сплачених за товар коштів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Цим рішенням суд розірвав договір купівлі-продажу від 15.02.2019 № 279, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти, сплачені за товар неналежної якості, в сумі 67 649,52 грн., кошти, сплачені за доставку товару, в сумі 500 грн., пеню в сумі 68 149,52 грн., 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в сумі 22 570 грн., а усього 160 869,04 грн., стягнув з ФОП ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 2 223,79 грн. та зобов`язав ОСОБА_3 після виконання рішення про стягнення коштів передати ФОП ОСОБА_1 товар неналежної якості.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2020 - без змін.

25.01.2022 боржник ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, проте ухвалою судді від 01.02.2022 заяву було повернуто з підстав її подання без додержання вимог частини 2 статті 183 ЦПК України.

09.02.2022 ФОП ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, у якій просив розстрочити виконання рішення на 1 рік зі щомісячною сплатою частини боргу в розмірі 12 986,28 грн. Заяву мотивував тим, що у минулому році внаслідок запровадження в Україні карантинних заходів він не отримав прибутку від здійснення підприємницької діяльності, розмір його доходу як найнятого працівника становить 56 331,33 грн., на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, арештований виконавцем транспортний засіб перебуває у банківській заставі, дивіденди від належних йому у двох підприємствах корпоративних прав не виплачувались, а відтак він не має можливості виконати рішення суду без застосування механізму розстрочки.

Про розгляд заяви учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явилися, про причин неявки не повідомили.

Виходячи з положень частини 2 статті 435 ЦПК України та з урахуванням тієї обставини, що в Україні діє режим воєнного стану, суд визнав за можливе розглянути заяву боржника за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 756/16320/19, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви з таких підстав.

Стаття 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За нормою частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується зокрема на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Питання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення врегульоване також нормою статті 435 ЦПК України, якою передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За принципом змагальності цивільного судочинства, який поширюється і на стадію виконання судового рішення, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України).

Аналіз змісту наведених конституційних положень та законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що відстрочення або розстрочення виконання рішення суду можливе лише за наявності виняткових обставин, що роблять виконання рішення суду неможливим або значно утрудненим у певний період часу, доведених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Отже ураховуючи, що один лише незадовільний майновий стан боржника такою винятковою обставиною не вважається, а на наявність обставин особливого характеру, які ускладнюють або виключають виконання рішення, боржник не послався і доказів на їх підтвердження не надав, визначені процесуальним законом підстави для розстрочення виконання судового рішення відсутні.

Визнаючи необґрунтованою заяву боржника суд також ураховує, що надані ним на підтвердження свого майнового стану докази не лише підтверджують його доводи про неспроможність виконати рішення суду одноразовим платежем, а й спростовують їх, про що свідчать факти здійснення ним підприємницької діяльності та отримання від неї доходу, участі у двох товариствах з обмеженою відповідальністю, роботи на умовах найму в одному з цих товариств на посаді заступника директора, наявність у власності транспортного засобу та отримання у 2020 р. банківського кредиту на придбання сільськогосподарської техніки та обладнання.

Заслуговує на увагу і та обставина, що спір виник виключно з вини ФОП ОСОБА_1 , оскільки він продав товар неналежної якості та відмовився задовольнити обґрунтовану досудову претензію покупця, що і послугувало підставою для примусового стягнення коштів, сплачених за товар і послуги доставки, а також неустойки за затримку повернення коштів та відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись статтею 435 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у розстроченні виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року про розірвання договору, повернення сплачених за товар коштів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: