Справа № 702/198/21
Провадження № 2/702/16/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2022 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Прилуцької О.І., Махомети І.С.,

учасники справи - не з`явилися,

розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 06.04.2021 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з вимогою до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 04.08.2020 близько 07 год 40 хв за адресою с. Коритня Монастирищенського району Черкаської області відбулась дорожньо - транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Ford Flex», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив наїзд на дерево. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки «Ford Flex», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм померла.

За фактом ДТП ГУНП у Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000217 та досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері потерпілої ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Станом на дату ДТП, цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6802196.

08.10.2020 представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування. Вказані документи відповідач отримав 12.10.2020. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 18 892,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961 - ІV та 170 028,20 грн в рахунок відшкодування шкоди по втраті годувальника. Проте, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені п.36.2 ст.36 ЗУ № 1961-IV, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

Вважає, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, який становить 56 676 грн та має бути розподілений шляхом поділу на кількість осіб, які мають право на страхове відшкодування, а саме між нею як матір`ю та дочкою померлої ОСОБА_5 . Батько потерпілої помер у 2015 році, інша дочка потерпілої ОСОБА_2 не може претендувати на частку моральної шкоди, оскільки є заподіювачем шкоди.

В розумінні ст. 1200 ЦК України, позивач є особою, яка, за життя своєї дочки, була на її утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2010 році та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію пункту 2 частини 1 статті 1200 ЦК України.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 723 гривні.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України № 1961 - ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 170 028,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на її користь 28 338,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 170 028,00 грн страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до поданого до позовної заяви клопотання просить продовжити строк надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На адресу суду 29.04.2021 від ПАТ «Страхова Група «ТАС» надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнає, з огляду на наступне.

До АТ «СГ «ТАС» представником позивача Мелехом Д.О. було подано заяву про страхове відшкодування по ДТП, яка сталася 04.08.2020 за участю автомобіля «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , при якій загинула пасажирка даного автомобіля ОСОБА_4 . Страховою компанією заведено страхову справу № 70811/34/2020/53 від 12.10.2020 та на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було направлено відповідний лист про призупинення розгляду страхової справи до вирішення питання в кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за № 0000217.

Оскільки ДТП ще розслідується в кримінальному провадженні № 0000217 та судове рішення у даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно - правової відповідальності внаслідок ДТП, в порядку п. 36.2, ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ними було зупинено строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, а отже з боку відповідача відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача.

Страховиком відшкодовується моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та відшкодовується рівними частинами чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) після набрання рішенням по кримінальній справі законної сили, тобто для встановлення розміру моральної шкоди, необхідно встановити коло осіб, які мають право на її отримання.

В даному випадку, сума страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу становить 4 723,00 грн х 12 : 3 = 18 792,00 грн, виходячи із кола осіб, які складають мати потерпілої та двоє дітей.

Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу не визнають, так як не надано документів, який би підтвердили сам факт оплати позивачем 20 000 грн.

Просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Суддею Мазай Н.В. 12.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 27.09.2021 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 16.11.2021 витребувано докази.

Ухвалою суду від 16.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.12.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 07.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого клопотання просять справу розглядати у їх відсутність.

У судове засідання представник відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Просить справу розглядати у його відсутність, відзив та клопотання підтримує повністю просить їх задовольнити, про що подав заяву. В судові засідання 27.10.2021, 16.11.2021, 07.12.2021, 29.12.2021, 07.02.2021, 09.03.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В судові засідання 06.04.2022, 03.05.2022 подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з оголошенням на території України воєнного стану. Враховуючи таку поведінку представника відповідача, суд вважає такі дії спрямовані на затягування розгляду справи, керуючись вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність представника відповідача, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі письмових доказів, поданих сторонами.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 заявляє вимоги про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, заподіяною смертю потерпілої ОСОБА_4 , яка є її дочкою.

Так, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_7 є ОСОБА_8 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09.06.1994 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 09.06.1994 уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 17).

Згідно із довідкою № 141, виданою 28.09.2020 виконкомом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 , 1949 року народження, про те, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на утриманні знаходилась мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18).

Відповідно до довідки № 140, виданою 28.09.2020 виконкомом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 , 1949 року народження, про те, що склад її сім`ї станом на 04.08.2020 складали такі особи: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 06.08.2020 виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла (а.с. 14).

З копії лікарського свідоцтва про смерть №303 від 05.08.2020 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на автодорозі (а.с.15).

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 6998365 від 12.10.2020, виданою Управлінням патрульної поліції у Львівській області 04.08.2020 о 07 год 40 хв в с. Коритня за участю транспортного засобу автомобіля «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок наїзду на дерево, при якій загинула пасажирка даного автомобіля ОСОБА_4 (а.с.13).

За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, рішень в порядку ст. 290, 284 КПК України станом на 26.11.2021 не приймалось ( а.с. 162).

Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.08.2020, за участю транспортного засобу «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , загинула пасажирка даного транспортного засобу ОСОБА_4 , що підтверджується і витребуваними судом доказами, а саме копією висновку експерта № 05-7-02/303 від 05.08.2020 та копією протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 20.02.2021 (а.с. 163 - 169).

Відповідно до перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ поліс № АО6802196 діючий на 04.08.2020: страховик АТ «СГ «ТАС» (приватне) транспортний засіб «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 (а.с. 23).

Таким чином, страховик АТ «СГ «ТАС» (приватне) застрахував майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Щодо страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду, завдану потерпілому, несе особа, яка завдала шкоду.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) № 1961-IV від 01.07.2004 регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

Згідно п.22.1. ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно положень ст. 27 Закону№ 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пунктів 36.1., 36.2. ст. 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Таким чином, за встановлених обставин справи, ПАТ «Страхова група «ТАС» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він повинен виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Щодо необхідності прийняття за фактом дорожньо-транспортної пригоди судового рішення, яким встановлюються обставини ДТП, завдання шкоди майну, здоров`ю чи життю, вини та умислу особи, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа № 1487 від 12.10.2020 скерованого позивачу у даній справі ОСОБА_5 ПАТ «СК «ТАС» на підставі ст. 35, 36 Закону України № 1961-IV призупиняє розгляд справи щодо виплати страхового відшкодування, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі без документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження та відсутність відомостей про набрання таким рішенням у справі законної сили (а.с. 59).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1166 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Доказів непереборної сили або умислу померлої під час вчинення ДТП матеріали справи не містять.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.

За таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є доречними та підставними. Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а посилання представника відповідача на те, що ним було лише призупинено розгляд страхової справи до вирішення питання в кримінальному провадженні № 0000217 не ґрунтуються на вимогах закону та порушують право позивача на отримання таких виплат у передбаченому законом порядку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Страхова Група «ТАС», а тому з відповідача має бути стягнута моральна шкода, незалежно від результатів досудового розслідування чи кримінального провадження № 0000217.

Щодо розміру страхового відшкодування та осіб, які мають право на відшкодування суд зазначає наступне.

Пунктом 27.3 Закону України № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Дана норма узгоджується з ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Таким чином, моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до доказів наявних у матеріалах справи після смерті ОСОБА_4 особами, які мають право на страхове відшкодування моральної шкоди є - ОСОБА_1 (мати померлої), ОСОБА_5 - (дочка померлої), ОСОБА_2 (дочка померлої).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 23.10.2015 виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 22).

Відповідно до позовної заяви особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди є матір - ОСОБА_1 та дочка - ОСОБА_5 . Інша дочка померлої ОСОБА_2 є заподіювачем шкоди, а тому права на відшкодування не має.

Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що сума страхового відшкодування моральної шкоди, з урахуванням кола осіб, які мають право на її одержання, має бути поділена на трьох осіб (враховуючи іншу дочку ОСОБА_2 ), що відповідає і заяві про виплату страхового відшкодування з якою ОСОБА_5 звернулась до страховика і визначила суму, яка відповідає 1/3 частині страхового відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 27.5 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з ст. 6 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 37.1.4. Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону, та не позбавлений можливості за відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Така правова позиція відповідає позиції ВС, викладеній у постанові від 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, постанові ВП ВС від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція ВС у справі № 500/2095/15 у постанові від 10.01.2019).

08.10.2020 позивач скерував до ПАТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування моральної шкоди від 08.10.2020 за наслідками ДТП, що сталася 04.08.2020 о 07 год 40 хв в с. Коритня Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 25, 26).

Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування моральної шкоди потерпілій страховиком не виплачено.

Таким чином, звернення потерпілої про виплату страхового відшкодування направлено у строки, встановлені законом.

Розмір страхової виплати матері померлої (позивачу) складається із відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти розміру страхового відшкодування, відповідач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав до суду договору страхування для встановлення ліміту відповідальності страховика по страховим відшкодуванням.

Так, позивач звертаючись до суду з позовом про здійснення страхового відшкодування визначив розмір страхового відшкодування, який дорівнює половині загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди визначеного законом. Даний розмір відшкодування складає Ѕ частину страхового відшкодування моральної шкоди та визначається з урахуванням Ѕ частини, яка належить дочці померлої - ОСОБА_5 .

Розмір частки іншої дочки ОСОБА_2 у даний розрахунок не враховано.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та визначаючи її саме в такому розмірі особа не може обмежуватись розміром суми, яку вона визначила при зверненні до страхової компанії.

Так, відповідно до ст. 27.5 Закону № 1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Сума заявлена позивачем у позовній заяві у розмірі 28 338,00 грн не перевищує загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди у даній справі, яка складає 56 676,00 грн.

А також, враховуючи залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та відсутність з її боку заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд вважає заявлену суму такою, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування. При цьому коло осіб, які мають право на виплату страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю померлої ОСОБА_4 .

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, передбачений ст. 27 закону.

Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із абз. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Дорожньо-транспортна пригода сталась 04.08.2020, а тому на день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 4 723 грн.

А тому, позивачем, який внаслідок ДТП втратив близьку людину - матір, належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір моральної шкоди - 28 338,00 грн (4723 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 12 (місяців)= 56 676,00 грн/2 (кількість осіб), який відповідає вимогам ст. 27.3 та 27.4 Закону України № 1961-IV, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано засади розумності та справедливості та глибину фізичних та душевних страждань позивача у зв`язку із трагічною смертю матері.

Щодо страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, суд зазначає наступне.

В оцінці наявності підстав для відшкодування ПАТ «СГ «ТАС» шкоди, завданої смертю потерпілої, суд застосовує системний аналіз норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та СК України.

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Так, судом встановлено вище, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті ДТП.

Згідно із повідомленням Головного управління ПФУ в Черкаській області № 2300-0217-7/70210 від 23.11.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 14 (сервісному центрі) Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком у розмірі 2008,23 грн станом на 01.11.2021 (а.с. 153).

Так, позивачем на підтвердження перебування на утриманні дочки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 надано довідки про перебування на її утриманні матері ОСОБА_1 та про склад сім`ї ОСОБА_1 (а.с.18,19).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_4 , відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків вбачається, що на протязі за 2001 - 2019 років остання працювала та отримувала дохід та мала можливість утримувати свою матір (а.с. 155 -157, 171).

Таким чином, з наданих доказів встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою та перебувала на утриманні своєї дочки ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою та перебувала на утриманні своєї дочки ОСОБА_4 , інших доходів, крім пенсійного забезпечення, не мала, а отже має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Згідно змісту позовної заяви позивач просить відшкодувати шкоду, заподіяної смертю потерпілого пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 170 028,00 грн, із розрахунку 4 723 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на 2020 рік) х 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Страховий ліміт за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн.

Суд дійшов до висновку про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 338,00 грн, а тому залишок відповідно до ліміту полісу становить 203 324,00 грн (260 000,00 грн - 28 338,00 грн *2 ).

Розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у сумі - 170 028,00 грн (4 723 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 36 (місяців)) обґрунтований належними та допустимими доказами, не виходить за встановлений ліміт страхової суми, а тому підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів того, що є інші особи в розумінні ст. 1200 ЦК України, які потребують утримання чи мають на нього право, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивач за подачу позову до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 1 983,66 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до заяви позивача про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, поданої в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 141, 142, 206, 258-260, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 28 338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) грн 00 коп страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої ОСОБА_4 та 170 028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) грн 00 коп відшкодування шкоди пов`язаною зі смертю годувальника, заподіяної смертю потерпілого, а всього 198 366 (сто дев`яносто вісім тисяч триста тридцять шість) грн 00 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 1 983 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят три) грн 66 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: проспект Перемоги,65 м. Київ, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.М.Жежер