ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2663/22 Справа № 204/6949/20 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

04 травня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвої Вікторії Олександрівни про визнання договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року

та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвої Вікторії Олександрівни про визнання договору недійсним, уточнивши позовні вимоги, просив суд:

- визнати недійсним Договір дарування від 13.05.2020 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Федосєєвою Вікторією Олександрівною;

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення номеру запису про право власності/довірчої власності: 36472623; тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 13.05.2020 10:20:04; Державний реєстратор: приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава для державної реєстрації права власності: договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52210881 від 13.05.2020 10:24:49, приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; Форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; Розмір частки: 2/3 Власники: ОСОБА_3 ;

- визнати право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889) за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 13.05.2020 10:22:24 на підставі право власності припинено та відновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 29.12.2006; Дата внесення запису: 29.12.2006; ПІБ: ОСОБА_2 ; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/3; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 06.11.2006, видане КЖЕП «Південне»;

- стягнути з відповідачів судові витрати, в т.ч. й витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 березня 2020 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у справі №204/1484/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів була прийнята ухвала про забезпечення позову у цій справі. Відповідно вказаної ухвали в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 2006 року, виданого КЖЕП «Південне», та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини даної квартири. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Однак, 13.05.20 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. був посвідчений договір дарування, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відчуження 1/3 вищезазначеної квартири на користь останнього, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Підставою для державної реєстрації права власності стало - «договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.». Підстава внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52210881 від 13.05.2020 10:24:49, приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.

Власне особисте волевиявлення щодо укладання спірного договору дарування здійснено ОСОБА_2 13 травня 2020 року, коли йому вже було відомо про існування ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/1484/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

У матеріалах справи №204/1484/20 міститься поштове повідомлення №099, яке підтверджує отримання 22 квітня 2020 року ОСОБА_2 поштового відправлення Красногвардійського районного суду з судовими документами та позовними матеріалами у справі №204/1484/20.

На час вчинення оспорюваного правочину у травні 2020 року була чинною ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.20, якою заборонено ОСОБА_2 у будь-який спосіб відчужувати належне йому майно.

Вказаний договір дарування був укладений і посвідчений приватним нотаріусом Федосєєвою В.О. під час дії судової заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Оскільки позовні вимоги стосуються визнання угод недійсними, то спірні рішення, які були прийняті нотаріусом, також підлягають скасуванню, так як були прийняті на підставі спірної угоди, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвої В.О. про визнання договору недійсним задоволено частково.

Визнано недійсним Договір дарування від 13.05.2020 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Федосєєвою Вікторією Олександрівною.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення номеру запису про право власності/довірчої власності: 36472623; тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 13.05.2020 10:20:04; Державний реєстратор: приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава для державної реєстрації права власності: договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52210881 від 13.05.2020 10:24:49, приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; Форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; Розмір частки: 2/3 Власники: ОСОБА_3 .

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 13.05.2020 10:22:24 на підставі право власності припинено та відновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 29.12.2006; Дата внесення запису: 29.12.2006; ПІБ: ОСОБА_2 ; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/3; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 06.11.2006, видане КЖЕП «Південне»;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу по 2920 (дві тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 40 (сорок) коп., з кожного (том 2 а.с.14-23).

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року доповнено рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвої В.О. про визнання договору недійсним. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., з кожного (том 2 а.с.55-58).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову (том 2 а.с. 62-69,112-121).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 17371889), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 2006 року. виданого КЖЕП «Південне», та заборонено будь яким особам у будь який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини даної квартири (том 1 а.с.11-12).

Відповідно до копії поштового повідомлення про вручення 22.04.2020 року ОСОБА_2 отримав поштове відправлення у справі, а саме ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (том 1 а.с.13).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2020 року, 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. внесено запис про реєстрацію права власності, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відомостей про права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (том 1 а.с.16-17,38-39).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2021 року, 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. зареєстровано право власності, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова, розмір частки 2/3 за ОСОБА_3 .

Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, 13.11.2020 року державним реєстратором Логвіновою Людмилою Іванівною, на підставі ухвали суду № 204/6949/20, виданої 04.11.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 (том 1 а.с.180-181,191-192,210 -211).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта, фізичної особи ОСОБА_2 , 07.04.2020 рок державним реєстратором Мишка А.В. на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 51612930, виданого 18.03.2020 року Чечелівським ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, накладено обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_2 . Предмет обтяження: квартира АДРЕСА_3 .

Відповідно до відомостей про права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (том 1 а.с.216-217).

Відповідно до відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (том 1 а.с.218).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування, який є безвідплатним та укладено між близькими родичами, не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а спрямований на приховання майна від виконання у майбутньому зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики у формі розписки, що є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду 1 інстанції.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обгрунтовував позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування, посилався на те, що вказані правочини є фіктивними, оскільки сторони їх уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, а лише з метою уникнення ОСОБА_2 у майбутньому звернення стягнення на належне йому на праві власності нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього боргового зобов`язання перед позивачем, яке виникло з договору позики від 20.08.2019 року на суму 243 100 грн та є невиконаним.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи -стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Частинами другою та третьою статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору після виникнення у нього зобов`язання із повернення боргу діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

У справі, яка переглядається, суди установили, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 склалися правовідносини, відповідно до укладеного договору позики від 20 серпня 2019 року, відповідно до якої позивачем надано у борг відповідачу ОСОБА_2 243100 грн. Під час розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, про розгляд якої відповідачу ОСОБА_2 було відомо, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.с.13), що відповідачами, зокрема відповідачем ОСОБА_2 , не спростовано. Отже, знаючи про наявність боргу та позовної заяви про стягнення заборгованості, яка перебуває на розгляді в суді, ОСОБА_2 подарував 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м. своєму брату ОСОБА_3 .

Також, судом встановлено відповідно до відомостей про реєстрацію ОСОБА_2 , а також заяв, поданих ним на адресу суду, на даний час ОСОБА_2 залишається зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 .

На момент вчинення зазначених правочинів, відповідачам було достовірно відомо про наявність невиконаного зобов`язання щодо повернення позики, а також про наявність на розгляді у суді спору щодо стягнення боргу, зокрема були обізнані про наявність позовних вимог ОСОБА_1 ,, який звернувся до суду у з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, а отже відповідач ОСОБА_2 усвідомлював негативні наслідки для себе у випадку задоволення цих позовних вимог у справі та мав намір всупереч інтересам кредитора уникнути цих наслідків.

Таким чином, з`ясувавши, що при укладенні 13.05.2020 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей правочин (договір дарування) недійсними на підставі статті 234 ЦК України.

Що стосується витрат позивача на правову допомогу, то судом 1 інстанції вірно враховано положення ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про стягнення судових витрат у розмірі по 2500 грн. з кожного понесених позивачем на правову допомогу, оскільки вони є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до його незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку апелянта свідчить про відсутність правових підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними з підставі їх фіктивності.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності проведення експертизи, для з`ясування чи отримував відповідач повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції про розгляд справи про стягнення з нього боргу, жодним чином не вплине на розгляд вказаної справи, оскільки відповідач достеменно знав про наявність у нього боргу, та як свідчать матеріали справи, не виконував умови договору щодо повернення таких коштів. Призначення вказаної експертизи призведе до затягування розгляду справи та не вплине на результати розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: