ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 384/331/21

провадження № 22-ц/4809/527/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у складі судді Галицького В. В. і

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») та просила стягнути з відповідача на свою користь 170 028 грн страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

Позовна заява мотивована тим, що 28.08.2020 в м. Кропивницькому відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій автомобіль марки «MAN», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла від отриманих травм.

Оскільки позивач являється матір`ю по відношенню до загиблої, смертю останньої ОСОБА_1 спричинена значна та непоправна шкода.

Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії 171706375.

28.08.2020 за фактом настання ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000291 із кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Станом на 22.10.2021 кримінальне провадження № 0000291 розглядається Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі № 405/5886/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, судовий розгляд якої триває.

Оскільки, відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування від відповідача.

В листі № 6405-3 від 20.11.2020 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило представника позивача про те, що було прийняте рішення про відшкодування моральної шкоди у розмірі 14 169 грн та повідомлено про необхідність долучення документів, що підтверджують, що дохід матері є меншим за прожитковий мінімум та інші документи, які відповідають ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а не спеціальному закону, який регулює дані правовідносини.

ОСОБА_1 зазначає, що перебувала на утриманні своєї доньки та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом з 1996 року та відносилась до непрацездатних осіб.

Позивач вважає, що для відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, батькам достатньо лише наявності права на одержання утримання від померлого, а бездіяльність страховика порушує норми законодавства України і права та інтереси потерпілого, як наслідок, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на утриманні померлого та потреби у матеріальній допомозі, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі адвокат Ієговська А. О., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Позивач вважає, що позиція суду першої інстанції щодо недоведеності факту її перебування на утриманні померлої доньки не відповідає законодавчим вимогам, оскільки норми ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» не поширюються на правовідносини, що виникли із завдання шкоди.

Крім того, право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, мають не тільки особи, які фактично перебували на утриманні у загиблої особи, а й ті, які мають право на одержання утримання за законом.

Твердження суду першої інстанції про те, що сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування його на утриманні не відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13 березня 2019 року № 643/207/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» самоусунулось від виконання покладеного на нього обов`язку щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування і безпідставно поклав цей обов`язок на потерпілого, а такої підстави для невиплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, як не доказування факту утримання, законодавство не містить.

Разом з позовною заявою позивачем були направлені всі копії документів, які підтверджують на його думку правомірність вимоги, а судом першої інстанції було отримано довідки, з яких вбачається, що дохід загиблої перевищував дохід її матері.

Також, позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, зазначає, що отримання матір`ю доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що мати не потребує матеріальної допомоги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 170 028 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2020 за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Преображенська, перех. вул. Олександрійська, відбулось ДТП, в якій автомобіль марки: «MAN», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на транспортний засіб, що стоїть - по ходу руху, на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм померла, що вбачається із довідки № 059335 про дорожньо-транспортну пригоду від 25.09.2020, довідки про причину смерті від 29.08.2020 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.08.2020.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується листом Залізничного ВДРАЦС у місті Львові Західного МУ МЮ (м. Львів) № 724/21.3-26 від 30.06.2021, відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого 17.07.1964, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.08.2019.

Станом на дату ДТП, відповідальність водія автомобіля «MAN» TGX 26.440, р.н. НОМЕР_1 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 171706375, який діяв на момент настання ДТП станом на 28.08.2020.

Згідно довідки від 13.10.2021 Ленінським районним судом м. Кіровограда розглядається кримінальне провадження у справі № 405/5886/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , судовий розгляд якої триває.

22.09.2020 позивач через свого представника - ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про ДТП та заявами на здійснення регламентної виплати.

Як зазначено у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, відповідачем позивачу було здійснено страхову виплату, відшкодування моральної шкоди згідно ст. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі (1/4 частина) - 14 169 грн. Інша заява залишилась без реагування, тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Факт досягнення пенсійного віку позивачем підтверджується ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», згідно якої право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, та пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 виданого 21.03.1996.

Згідно копії акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 14.09.2020, ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджують сусіди: гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 .

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , складеного відділом соціального захисту населення Виконавчого комітету Вільшанської селищної ради 14.12.2021, ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду так як не може самостійно себе обслуговувати. Господарство не тримає, умови проживання задовільні.

Згідно довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) на ОСОБА_3 від 18.11.2021, сума заробітку для нарахування пенсії усього за 2019 рік: 50076 грн; та усього за 2020 рік: 26 966 грн 25 коп.

Згідно довідки управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 26.11.2021, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на дату смерті доньки, у серпні 2020 року отримала пенсію в сумі 2 748,25 грн, що є більшим за розмір прожиткового мінімуму.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на утриманні померлого та потреби у матеріальній допомозі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім?я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов?язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов?язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв?язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Матерілами справи підтверджується, що 28.08.2020 за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Преображенська, перех. вул. Олександрійська, відбулось ДТП, в якій автомобіль марки: «MAN», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на транспортний засіб, що стоїть - по ходу руху, на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_3 , від отриманих травм померла, що підтверджується копією довідки № 059335 про дорожньо-транспортну пригоду від 25.09.2020, копією довідки про причину смерті від 29.08.2020 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.08.2020 (а. с. 11-12, 15-16).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією листа Залізничного ВДРАЦС у місті Львові Західного МУ МЮ (м. Львів) № 724/21.3-26 від 30.06.2021, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 17.07.1964, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.08.2019 (а. с. 18, 19, 20).

Станом на дату ДТП, відповідальність водія автомобіля «MAN» TGX 26.440, р. н. НОМЕР_1 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 171706375, який діяв на момент настання ДТП станом на 28.08.2020 (а. с. 14).

Згідно довідки від 13.10.2021 Ленінським районним судом м. Кіровограда розглядається кримінальне провадження у справі №405/5886/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , судовий розгляд якої триває (а. с.13).

22.09.2020 позивач через свого представника - ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про ДТП та заявами на відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою та відшкодування шкоди, пов`язаною із втратою годувальника (а. с. 26, 27, 28, 29, 30).

Разом із заявою про випалту страхового відшкодування, позивачем було надано оригінал акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 14.09.2020 та копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_5 .

Листом від 20.11.2020 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило заявника, що в результаті отриманих документів було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірір 14 169 грн, проте, щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю годувальника, повідомлено, що заянику необхідно отримати та надати довідку про пенсію (доходи) матері потерпілої та довідку про доходи з місця роботи ОСОБА_3 , станом на 28.08.2020 (а. с. 31).

Факт досягнення пенсійного віку позивачем підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 виданого 21.03.1996 (а. с. 24).

Згідно копії акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 14.09.2020, ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджують сусіди: гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 (а. с. 25).

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , складеного відділом соціального захисту населення Виконавчого комітету Вільшанської селищної ради 14.12.2021, ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду так як не може самостійно себе обслуговувати. Господарство не тримає, умови проживання задовільні (а. с. 82, 84).

Згідно довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) на ОСОБА_3 від 18.11.2021, сума заробітку для нарахування пенсії усього за 2019 рік: 50 076 грн (а. с. 51-53).

В той же час, згідно довідки Управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 26.11.2021, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 2019 рік в сукупності отримала 30 066,12 грн (а. с. 50).

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що потерпіла ОСОБА_3 загинула внаслідок ДТП, яка сталася 28.08.2020, а тому, має місце страховий випадок і незалежно від вини особи, яка завдала шкоди, - шкода ОСОБА_1 завдана смертю фізичної особи (її доньки) внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, повинна бути відшкодована страховою компанією, оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN» TGX 26.440, р.н. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом № 171706375, який діяв на момент настання ДТП.

Також, з сукупного аналізу доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, її дохід за 2019 рік є меншим ніж дохід її померлої доньки ОСОБА_3 , інших доходів, крім пенсійного забезпечення позивач не має та потребує стороннього догляду, а тому ОСОБА_1 є такою, що потребує матеріальної допомоги та в розумінні ст. 1200 ЦК України ввжається такою, що мала на день смерті доньки право на одержання від ОСОБА_3 утримання, як наслідок, має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону, та не позбавлений можливості за відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, постанові Велокої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Згідно змісту позовної заяви позивач просить відшкодувати шкоду, заподіяної смертю потерпілого пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 170 028 грн, із розрахунку 4 723 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на 2020 рік) х 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Даних про встановлений ліміт страхового полісу матеріали справи не містять.

Враховуючи, що станом на день настання страхового випадку ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 4 723 грн, розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у сумі - 170 028 грн обґрунтований належними та допустимими доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у повному обсязі.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що позивач є непрацездатною особою, помилково відмовив в задоволенні позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" лише з підстав отримання ОСОБА_1 пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби в матеріальній допомозі.

При цьому суд першої інстанції надав оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебувала позивач на утриманні ОСОБА_3 на момент її смерті, однак, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, внаслідок неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам та неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Ієговської А. О., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , є обґрунтованою та підлягає задоволенню, рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню, а з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню 170 028 грн страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» на в дохід держави за подання позивачем позову та апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270 (908+1 362) грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 170 028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) грн страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю фізичної особи.

Стягнути з з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () в дохід держави 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко