Постанова

Іменем України

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 532/571/20

провадження № 61-8354св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , відділ у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Кобеляцька районна державна адміністрація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року в складі судді Омельченко І. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - відділ у Кобеляцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) та Кобеляцької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, скасування рішень, визнання договору оренди недійсним, скасування державної реєстрації.

Позов мотивований тим, що протягом 20 років ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою, площею 5,8 га з кадастровим номером :00:004:0124, що знаходиться за межами населеного пункту Дашківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Зазначена земельна ділянка розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області №256 від 10 квітня 2012 року була передана позивачу в тимчасове користування строком на 5 років. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 серпня 2016 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,80 га, з кадастровим номером :00:004:0124 для ведення фермерського господарства.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до компетентних органів з метою упорядкування статусу вищевказаної земельної ділянки та оформлення належним чином її у власність чи оренду. Листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 1609/0/26-19 від 13 березня 2019 року позивача було повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0124 знаходиться у приватній власності, що в свою чергу виключає повноваження цього органу щодо розпорядження даною земельною ділянкою. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до керівника Кобеляцького відділу ГУ Держеокадастру у Полтавській області із заявою про отримання інформації по вищевказаній земельній ділянці. На подану ним заяву було надано відповідь, з якої вбачається, що державна реєстрація права власності позивача на земельну ділянку, площею 5,8 га з кадастровим номером :00:004:0124 скасовано, віднесено її до земель державної власності та передано у користування третіх осіб, а саме ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 16 грудня 2019 року.

На адвокатський запит було надано відповідь та підтверджуючі документи про те, що відповідно до статті 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» протоколом виправлення помилки № 2770671 від 21 вересня 2018 року виправлено помилку допущену 15 серпня 2016 року при внесенні відомостей в Державний земельний кадастр по земельній ділянці з кадастровим номером :00:004:0124.

У зв`язку з вищевказаним просив:

визнати протиправним та скасувати протокол виправлення помилки №2770671 від 21 вересня 2018 року;

визнати протиправним та скасувати наказ №8144-СГ від 15 жовтня 2019 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою»;

скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці площею 5,8 га за кадастровим номером :00:004:0124, номер запису про право власності 33910273;

визнати протиправним та скасувати протокол №1 земельних торгів у формі аукціону з продажу прав оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності від 16 грудня 2019 року;

визнати недійсним договір оренди землі від 16 квітня 2019 року за кадастровим номером :00:004:0124, укладений між ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_2 ;

скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці площею 5,8 га з кадастровим номером :00:004:0124, номер запису про інше речове право 34822076.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

РішеннямКобеляцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано суду підтвердження, що відповідний договір, який надавав би йому право користуватися спірною земельною ділянкою був укладений. Суди не взяли до уваги витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який надав суду позивач, як належний та допустимий доказ, оскільки він не містить відомостей про власника або користувача земельної ділянки, з нього лише вбачається, що формувався він на заяву (запит) ОСОБА_3 . Позивач надав суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що він не реєстрував фермерське господарство, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не отримував земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням у користування або власність. Суди не взяли до уваги як доказ, подані позивачем квитанції про сплату орендної плати, оскільки з них не можливо встановити за яку саме земельну ділянку здійснювалась плата. Суди не взяли до уваги посилання позивача на те що, державним реєстратором незаконно змінено форму власності з приватної на державну на земельну ділянки у Державному земельному кадастрі, оскільки виправлення технічної помилки відбулося без його повідомлення, тому що законом передбачено повідомлення зацікавленої особи, а позивач не є зацікавленою особою, у зв`язку з тим, що не довів суду належними та допустимими доказами про наявність в нього права власності або користування на земельну ділянку, площею 5,8 га з кадастровим номером :00:004:0124. Посилання позивача щодо порушення його переважного права на укладення договору оренди, суди не взяли до уваги, тому що позивач не є орендарем спірної земельної ділянки, який має переважне право, у зв`язку з тим, що ним не укладений договір оренди згідно розпорядження голови Кобеляцької РДА № 256 від 10 квітня 2012 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року,ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не повно з`ясували обставини, що мають значення для справи. Суди не звернули уваги, що після вчинення всіх необхідних дій для укладання договору оренди землі, позивач правомірно очікував, що розпорядження та рішення прийняті органами влади є достатніми підставами для укладання з ним договору оренди землі, але Кобеляцька районна державна адміністрація з підстав, що не залежали від позивача не вчиняла дії для його підписання. При цьому суди не врахували правові висновки Верховного Суду щодо концепції правомірного очікування. Суди безпідставно вважали витяг з Державного земельного кадастру неналежним доказом, оскільки якби відомості в ньому не стосувались позивача, він не зміг би їх отримати. Крім того, оскільки відомості в Державному земельному кадастрі стосувались належної йому земельної ділянки, при виправленні помилки щодо неї, його обов`язково повинні були повідомити, чого зроблено не було. Так само суди не звернули уваги на те, що він не мав можливості створити фермерське господарство, оскільки спочатку потрібно було укласти договір оренди землі.

Аргументи учасників справи

В червні 2021 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що матеріали справи не містять, що позивач надав всі необхідні документи для укладання договору оренди та що такий був укладений. Суд правомірно не взяв до уваги витяг з Державного земельного кадастру, оскільки він не містить відомостей щодо власника чи користувача земельної ділянки. Надані позивачем квитанції про сплату земельного податку не є правовстановлюючими документами та доказом наявності права постійного користування земельною ділянкою.

В липні 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем не надано доказів звернення до державних органів з приводу укладення договору оренди. ОСОБА_1 безпідставно посилається на те, що він протягом 20 років правомірно користувався земельною ділянкою. Посилання в касаційній скарзі на правові висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки зроблені у справі, яка не є подібною чи аналогічною до справи, яка переглядається.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У червні 2021 року матеріали цивільної справи № 532/571/20 надійшли до Верховного Суду та 30 червня 2021 року передані судді-доповідачу.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 31 травня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 305/1030/18 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області № 256 від 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 передано у тимчасове користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 5,80 га (ріллі), що знаходиться за межами населених пунктів Дашківської сільської ради для ведення фермерського господарства, строком на 5 років. Відповідно до пункту 3 даного розпорядження, ОСОБА_3 зобов`язано подати необхідні документи до райдержадміністрації для укладення договору оренди землі.

Рішенням Кобеляцької районної ради Полтавської області №9 від 25 грудня 2012 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наданої в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Дашківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 серпня 2016 року земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0124, площею 5,8 га знаходиться у приватній власності.

З Протоколу виправлення помилки №2770671 від 21 вересня 2018 року вбачається, що виявлено помилку у відомостях про форму власності земельної ділянки :00:004:0124.

Відповідно до інформаційної довідки №199917894 відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 лютого 2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 5,8 га з кадастровим номером :00:004:0124 має державну форму власності. Також з актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права вбачається, що 18 грудня 2019 року був зареєстрований договір оренди землі від 16 грудня 2019 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_2 строком дії на 7 років.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ці норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 700/482/20 (провадження № 61-3391св21) зроблено висновок, що «дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому…Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20, яку суди застосували, в якій також зазначено, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди».

Відповідно до частин першої, третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної

ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

У справі, що переглядається, суди встановили, що 10 квітня 2012 рокурозпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області № 256 Зайцю Ф. І. передано у тимчасове користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель державної власності, площею 5,80 га (ріллі), що знаходиться за межами населених пунктів Дашківської сільської ради для ведення фермерського господарства, строком на 5 років.

Відповідно до пункту 3 даного розпорядження, ОСОБА_3 зобов`язано подати необхідні документи до райдержадміністрації для укладення договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Під час розгляду справи позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування надання до райдержадміністрації всіх необхідних документів для укладення договору оренди землі і відповідно доказів бездіяльності відповідача щодо укладення такого договору.

За таких обставин на момент виникнення у відповідача ОСОБА_2 права оренди (2019 рік) позивач не мав прав щодо спірної земельної ділянки, тому діями відповідачів його права не були порушені.

Доводи касаційної скарги про безпідставне відхилення судами відомостей з Державного земельного кадастру щодо наявності у позивача права власності на спірну земельну ділянку безпідставні, оскільки такий витяг сам по собі не є правовстановлюючим документом і сам позивач не заперечує, що земельна ділянка не належала йому на праві власності.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 700/482/20 (провадження № 61-3391св21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду віди13 грудня 2021 року у справі № 761/33286/15 (провадження № 61-9148св19) колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права під час касаційного перегляду не встановлено. За таких обставин касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук