Ухвала

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 524/8942/21

провадження № 61-3764cк22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2021 року у складі судді: Предоляк О. С., додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2022 року у складі судді: Предоляк О. С., та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності, а саме: виділено ОСОБА_3 в натурі відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №001/21 від 04 січня 2021 року в окремий об`єкт нерухомості на належні йому 3/5 частин домоволодіння та визнано за ним право власності на: частину житлового будинку літ. «А», частину прибудови літ. «а», прибудову літ. «а1», прибудови літ. «а3», загальною площею 36,9 кв. м, житловою площею 18,8 кв. м, літню кухню літ. «В», літню кухню літ. «в», сарай літ. «Г», сарай літ «г», вбиральню літ. «И», колодязь літ. «К», вимощення ІІ, ворота №2, огорожу №3, №4; виділено ОСОБА_1 в натурі відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №001/21 від 04 січня 2021 року в окремий об`єкт нерухомості на належні їй 2/5 частин домоволодіння та визнано за нею право власності на: частину житлового будинку літ. «А», частину прибудови літ. «а», прибудову літ. «а2», прибудови літ «а4», загальною площею 37,9 кв. м, житловою площею 19,6 кв. м, сарай літ. «Б», сарай літ. «Н», погріб літ. «Л», колодязь літ. «К1», огорожу №1, яму зливну ІІІ, ІV. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2022 року залишено без змін.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2021 року, додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2021 року справу № 524/8942/21 на підставі статті 19 ЦПК України визнано малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2021 року, додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков