Постанова

Іменем України

28 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 824/204/21

провадження № 61-20335ав21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Дернового І. В.,

представника заявника - Цаль Марини Василівни,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання»),

боржник - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у справі за заявою Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 за позовом Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення заборгованості за поставлений товар та компенсації витрат зі сплати арбітражного збору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги та її обґрунтування

У серпні 2021 року Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») звернулося до Київського апеляційного суду як суду першої інстанції із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 за позовом Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») про стягнення заборгованості за поставлений товар та компенсації витрат зі сплати арбітражного збору.

На обґрунтування заяви зазначило, що 01 лютого 2016 року між Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») та ПАТ «Укрнафта» укладено контракт № 20/46-МТР, за умовами якого Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd зобов`язалося поставити товар (обладнання), а ПАТ «Укрнафта» зобов`язалося оплатити поставлений товар.

Заявник вказував, що взяті на себе зобов`язання за контрактом він виконав належним чином та у повному обсязі, а саме: поставив товар, який є предметом контракту, у передбачені строки.

Проте ПАТ «Укрнафта» не здійснило оплату за поставлений товар у сумі 132 000 дол. США.

На підставі арбітражного застереження, передбаченого розділом 8 контракту, Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) звернулося до МКАС при ТПП України з позовом до ПАТ «Укрнафта» про стягнення заборгованості за поставлений товар.

Рішенням МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) 132 000 дол. США заборгованості за поставлений товар та 7 160 дол. США у рахунок компенсації витрат зі сплати арбітражного збору.

Оскільки боржник відмовляється добровільно виконати арбітражне рішення, Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) змушене звернутися до суду із заявою про визнання та надання дозволу на його виконання в порядку статті 474 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року заяву Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») задоволено.

Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 за позовом Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») до ПАТ «Укрнафта» про стягнення заборгованості за поставлений товар та компенсацію витрат зі сплати арбітражного збору.

Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») 132 000 дол. США за поставлений товар та 7 160 дол. США у рахунок компенсації витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 139 160 дол. США.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») судовий збір за подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у розмірі 1 135 грн.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено у статті 478 ЦПК України.

Тлумачення статті 478 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти задоволення заяви.

ПАТ «Укрнафта» не доведено обставин, які могли бути підставою для відмови в задоволенні заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року, що передбачені статтею 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 478 ЦПК України, зокрема, що склад міжнародного комерційного арбітражу не відповідав арбітражній угоді; рішення арбітражного суду містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення суперечить публічному порядку України, оскільки позов Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd було подано поза межами строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, ПАТ «Укрнафта» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити ухвалу про залишення без задоволення заяви Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019, посилаючись на порушення апеляційним судом як судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що Регламент МКАС при ТПП України є частиною арбітражної угоди у цій справі, оскільки включений до арбітражного застереження у контракті шляхом посилання. У зв`язку з цим порушення Регламенту МКАС при ТПП України у цій справі прирівнюється до порушення арбітражної угоди між сторонами.

Склад арбітражного суду й арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами, а саме: в порушення арбітражного регламенту реєстраційний збір і арбітражний збір були сплачені не позивачем; один з арбітрів був призначений з порушенням арбітражного регламенту; позов в арбітражі підписаний особою, яка не мала повноважень на вчинення цих дій; ПАТ «Укрнафта» не могло ефективно представити свою позицію в арбітражі.

Апеляційний суд не надав оцінки зазначеним вище доводам, які були наведені у запереченнях проти визнання арбітражного рішення, не дослідив доказів, поданих ПАТ «Укрнафта» на обґрунтування заперечень проти заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

У 2016 році Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) відступило право вимоги за контрактом на користь страхової компанії China Export and Credit Insurance Corporation, про що ПАТ «Укрнафта» заявляло в арбітражному суді.

Під час арбітражного розгляду Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) підтвердило, що у 2016 році отримало страхове відшкодування від China Export and Credit Insurance Corporation у правовідносинах з ПАТ «Укрнафта», проте не надало документи, які б могли підтверджувати, що отримане страхове відшкодування не стосувалося контракту.

Отже, рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, оскільки воно ухвалене на користь особи, яка з 2016 року не мала права вимоги за контрактом, який містить арбітражну угоду, а отже не була стороною такої угоди.

Таким чином суд повинен був відмовити у задоволенні заяви Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Китайська Народна Республіка) про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року на підставі статті V (1)(с) Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року (далі - Нью-Йоркська конвенція).

ПАТ «Укрнафта» мало право висловлювати незгоду з рішенням МКАС при ТПП України щодо його компетенції, а апеляційний суд зобов`язаний був перевірити рішення міжнародного комерційного арбітражу на предмет наявності/відсутності компетенції у арбітражного суду.

Проте, апеляційний суд не перевірив рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року на предмет наявності/відсутності в арбітражного суду компетенції, що призвело до неправильного вирішення справи.

ПАТ «Укрнафта» заявило клопотання про відмову у задоволенні заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019, оскільки заявник звернувся з такою заявою з пропуском позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 (провадження № 11-609апп18) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення ЄСПЛ у справах: «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, заява № 14902/04, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, заяви № 22083/93 і № 22095/93).

Оскільки позовна давність складає основу правопорядку в Україні, а також є частиною принципу верховенства права, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), то порушення позовної давності становить порушення публічного порядку України.

Висновок апеляційного суду, що вирішення питання щодо позовної давності не суперечить публічному порядку України, суперечить визначенню терміну «публічний порядок України» та законодавству України і висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 (провадження № 11-609апп18).

Крім того, 18 жовтня 2021 року на початку судового засідання в матеріалах справи були відсутні заперечення ПАТ «Укрнафта» проти заяви Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року та додатки до нього.

Суддя Кравець В. А. відхилила клопотання ПАТ «Укрнафта» про оголошення перерви або відкладення розгляду справи, зазначивши, що надасть оцінку запереченням у нарадчій кімнаті на підставі копії заперечення, отриманої в судовому засіданні.

У зв`язку з наміром судді вирішити спір за відсутності в матеріалах справи заперечення ПАТ «Укрнафта» і додатків до нього, останнє заявило судді Кравець В. А. відвід.

Проте суддя Кравець В. А. визнала відвід необґрунтованим, зазначивши, що заявлений їй відвід зводився до незгоди ПАТ «Укрнафта» з процесуальними рішеннями судді.

Оскільки суддя Кравець В. А. проігнорувала аргументи, наведені ПАТ «Укрнафта» у запереченнях проти заяви Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року, тому суддя була упередженою і підлягала відводу.

Доводи інших учасників справи

Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, щоапеляційна скарга не містить жодних обґрунтованих доводів щодо порушення апеляційним судом статті 376 ЦПК України.

Спір між сторонами виник із договірних правовідносин, що мають комерційний характер на підставі контракту від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР, тому рішення арбітражного суду винесено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, та такого, що підпадає під її умови, рішення містить постанови з питань, що передбачені арбітражною угодою та не виходять за її межі.

Контракт від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР, що містить арбітражну угоду, на підставі якого Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») звернулось до арбітражного суду, відсутній в переліку контрактів, за якими на думку ПАТ «Укрнафта» відбулось страхове відшкодування.

На розгляд арбітражного суду були надані докази на підтвердження відсутності будь-якого страхового відшкодування за контрактом від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР.

ПАТ «Укрнафта» було належним чином повідомлено про арбітражний розгляд справи, представник брав участь у арбітражному розгляді, подавав пояснення, клопотання та інші документи, передбачені Регламентом МКАС при ТПП України.

Арбітражний розгляд відбувся за участі трьох арбітрів відповідно до Регламенту МКАС при ТПП України та арбітражної угоди. Про призначення арбітрів сторони були вчасно повідомлені.

Питання про компетенцію МКАС при ТПП України у цій справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір, як зазначено в статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України. Заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду.

МКАС при ТПП України вирішив спір, що передбачений арбітражною угодою та підпадає під її умови, рішення містить постанови з питань в межах арбітражної угоди.

ПАТ «Укрнафта» не надало доказів, що довіреність від 10 травня 2019 року, на підставі якої представник Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd Шамраєнко Є. О. подав до арбітражного суду позовну заяву про стягнення заборгованості за поставлений товар, видана особою без повноважень, її зміст не відповідає волевиявленню довірителя.

Сплата арбітражного збору третьою особою, а не позивачем у справі не перешкоджає проведенню арбітражного розгляду, оскільки Регламент МКАС при ТПП України не передбачає заборону сплати арбітражного збору третьою особою, а такі дії є розповсюдженою практикою в міжнародному комерційному арбітражі.

Під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її належності, цілісності, самостійності й недоторканості, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави, а виникли між двома юридичними особами щодо порушення умов контракту однією із сторін.

Виконання цього арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки воно ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту та поширюється тільки на боржника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року заяву представника ПАТ «Укрнафта» про відвід судді-доповідача Кравець В. А. залишено без задоволення, тому доводи апеляційної скарги щодо упередженості судді не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ПАТ «Укрнафта» є безпідставною.

Рух справи у Верховному Суді

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі № 824/204/21 (провадження № 61-20335ав21) та витребувано справу з Київського апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року закінчено підготовчі дії у цій справі. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 лютого 2022 року о 10 год 00 хв за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 28, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2022 року клопотання ПАТ «Укрнафта про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи на 28 квітня 2022 року на 09:30 год. з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 лютого 2016 року між Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd та ПАТ «Укрнафта» укладено контракт № 20/46-МТР.

Згідно з пунктом 1.1 контракту від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР ПАТ «Укрнафта» придбаває, а Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») продає товар, згідно зі специфікацією (т. 1, а. с. 47).

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 контракту від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР передбачено, що оплата 100 процентів вартості товару здійснюється за фактом поставки на протязі 21 календарного дня з дати оформлення митної декларації. Поставка товару здійснюється на протязі 70 календарних днів від дати підписання контракту. Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах поставки і в строки, узгоджені сторонами (т. 1, а. с. 48).

Загальна сума товару за контрактом від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР ПАТ складає 132 000 дол. США (пункт 2.1 контракту від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР).

Shandong Kerui Petroleum Equipment Со., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») виконало свої зобов`язання за контрактом належним чином та у повному обсязі, проте ПАТ «Укрнафта» не виконало свої зобов`язання та не сплатило за поставлений товар 132 000 дол. США, чим порушило умови контракту.

Арбітражна угода між Shandong Kerui Petroleum Equipment Со., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») та ПАТ «Укрнафта» закріплена у вигляді арбітражного застереження в контракті від 01 лютого 2016 року № 20/46- МТР, в якому у пункті 8 сторони передбачили, що обидві сторони докладають усіх зусиль, щоб врегулювати шляхом взаємних консультацій всі спори, розбіжності та/або претензії, які можуть виникати з цього Контракту.

Всі спори й розбіжності, які можуть виникнути з контракту або у зв`язку з ним, будуть вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання їх дружнім шляхом, спори й розбіжності підлягають передачі на розгляд та остаточне вирішення до МКАС при ТПП України.

Сторони згодні з тим, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватися Регламент МКАС при ТПП України (місто Київ). Застосоване право - матеріальне та процесуальне право України. Місце проведення засідання Арбітражного суду - місто Київ (Україна). Мова арбітражного розгляду - російська. До прав та обов`язків сторін застосовується матеріальне право України.

Рішенням МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd 132 000 дол. США заборгованості за поставлений товар та 7 160 дол. США у рахунок компенсації витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 139 160 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 24, частини другої статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в главі 3 розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими статтею 482 ЦПК України.

Статтею 474 ЦПК України передбачено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно із частиною третьою статті 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

За результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення (частина перша статті 479 ЦПК України).

Відповідно до статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно зі статтею V Нью-Йоркської конвенції у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 січня 2021 року у справі № 824/178/19 (провадження № 61-15459ав20), від 13 січня 2022 року у справі № 824/87/21 (провадження № 22-вк/824/126/2021) (провадження № 61-16378ав21).

Встановивши, що Shandong Kerui Petroleum Equipment Со., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») звернулось до суду із заявою про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 у межах встановленого законом строку; заявником долучено до заяви документи, згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України; на час звернення до суду із заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного суду це рішення набрало законної сили, було остаточним та підлягало негайному виконанню; боржник був належним чином повідомлений про арбітражний розгляд; контракт, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався, а рішення прийнято арбітражним судом щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду та надання дозволу на його виконання й видачу виконавчого листа. Підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено.

ПАТ «Укрнафта» брало участь у арбітражному розгляді, було належним чином повідомленим про склад арбітражного суду та дату його формування, не було позбавленим права ознайомитись зі всіма матеріалами арбітражної справи і мало можливість заявити про порушення процедури призначення складу арбітражного суду, якщо вважало, що такі порушення існують.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 761/5425/16-ц вказано, що процесуальна поведінка ПАТ «Компанія «Райз», яке реалізувало своє право на призначення арбітра, висловлювало заперечення по суті спору під час арбітражного провадження, однак не посилалось на дефекти складу арбітражного суду, а отримавши за результатами арбітражного розгляду невигідне для себе рішення, використало притримані підстави для оскарження у державному суді рішення МКАС при ТПП України, містить ознаки зловживання правом та не відповідає принципу добросовісності.

Апеляційний суд як суд першої інстанції належним чином оцінив поведінку ПАТ «Укрнафта» при арбітражному розгляді справи та обґрунтовано відхилив доводи боржника щодо порушення призначення арбітрів, які увійшли до складу арбітражного суду, оскільки ПАТ «Укрнафта» під час арбітражного розгляду справи не посилалось на дефекти складу арбітражного суду.

Доводи апеляційної скарги щодо призначення арбітрів арбітражного спору з порушеннями Регламенту МКАС при ТПП України, Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражної угоди сторін наведеного не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно зі статтею II Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж усі або будь-які спори, що виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним або іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, що підписана сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами.

Для чинності арбітражного застереження не має значення, оформлено воно як рукописний текст чи з використанням техніки; важливо, аби була дотримана письмова форма.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті II Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції встановив, що арбітражною угодою між сторонами є розділ 8 контракту від 01 лютого 2016 року № 20/46-МТР, укладеного між сторонами, яким передбачено, що всі спори та розбіжності, які можуть виникати із контракту або у зв`язку з ним, будуть вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання їх дружнім шляхом спори і розбіжності підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до МКАС при ТПП України. Під час розгляду і вирішення спору буду застосовуватися Регламент МКАС при ТПП України (м. Київ). До прав і обов`язків сторін застосовується матеріальне право України. Місце проведення засідань арбітражного суду - місто Київ (Україна). Мова арбітражного розгляду - російська.

Вказане арбітражне застереження містить усі необхідні істотні умови, в тому числі визначення арбітражної установи, підстави передачі спору на арбітраж, порядок розгляду справи, місце та мову проведення арбітражного розгляду.

ПАТ «Укрнафта» у встановленому законом порядку не оспорювало дійсність арбітражної угоди.

Контракт, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався та рішення винесено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, яка наявна у матеріалах справи, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, ПАТ «Укрнафта» вказувало, що оскаржене рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 безпосередньо стосується прав та інтересів страховика. Проте Верховним Судом встановлено необґрунтованість доводів ПАТ «Укрнафта» про те, що право вимоги перейшло до страхової компанії. За таких обставин відсутні підстави вважати, що оскаржене рішення арбітражного суду стосується прав та інтересів страховика.

Встановивши, що розгляд справи здійснено Міжнародним комерційним арбітражним судом при ТПП України, арбітражний суд визнав себе компетентним розглядати цей спір, арбітражне рішення не містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, оспорюване арбітражне рішення не стосується прав та інтересів страховика, і ПАТ «Укрнафта» не доведено наявності підстав для скасування арбітражного рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Shandong Kerui Petroleum Equipment Со., Ltd (Шаньдунське Товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») звернулося до арбітражного суду з пропуском позовної давності, про застосування якого ПАТ «Укрнафта» заявляло в арбітражному суді, та ті доводи, що позовна давність складає основу правопорядку в Україні та є частиною принципу верховенства права, тому визнання та виконання рішення МКАС суперечить публічному порядку України.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Порушення публічного порядку слід застосовувати як виключну міру для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення. Особливість застосування категорії публічного порядку на стадії вирішення питання про визнання та виконання арбітражного рішення полягає у тому, що йдеться не про те, що правочин, щодо виконання якого виник спір, суперечить публічному порядку (статті 228 ЦК України), не норма іноземного права, застосована арбітражем при вирішенні спору по суті, суперечить публічному порядку України (стаття 12 Закону України «Про міжнародне приватне право»), а саме визнання і виконання арбітражного рішення, ухваленого за результатами вирішення спору, суперечить публічному порядку.

У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.

Безпідставна відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги, що рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019 порушує публічний порядок України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суддя Кравець В. А., під час розгляду цієї справи була упередженою, у зв`язку з чим підлягала відводу, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року заяву представника ПАТ «Укрнафта» про відвід судді-доповідача Кравець В. А. залишено без задоволення.

В ухвалі суду зазначено, що доводи представника ПАТ «Укрнафта» зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді. Оцінка процесуальних дій суду при ухваленні рішень у справі відноситься до компетенції вищестоящих судів, і не може бути здійснена суддею, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки зазначені заявником обставини нічим не підтверджені, а презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не доведено протилежне.

Відсутність підстав для відводу судді Кравець В. А. встановлено ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили й не є предметом апеляційного оскарження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України», заява № 25531/12, нагадав, що принципи змагальності та рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять його в явно гірше становище порівняно з його опонентом (рішення ЄСПЛ у справах «Авотіньш проти Латвії, заява № 17502/07, ЄСПЛ 2016, та «Регнер проти Чехії», заява № 35289/11, від 19 вересня 2017 року. До того ж, право на змагальний судовий процес, в принципі, означає надання сторонам можливості ознайомлюватися та коментувати всі надані докази або подані зауваження з метою впливу на рішення суду. Крім того, сторони повинні мати можливість подати будь-які докази, необхідні для того, аби їхні вимоги задовольнили (рішення ЄСПЛ у справі «Клінік дез Акація та інші проти Франції» (Clinique des Acacias and Others v. France), заява № 65399/01 та 3 інші заяви, від 13 жовтня 2005 року). До того ж, суд, який розглядає справу, повинен сам дотримуватися принципу змагальності, наприклад, якщо він розглядає справу на підставі обґрунтування або заперечення, висловленого ним за власною ініціативою (рішення ЄСПЛ у справі «Чепек проти Чехії», заява № 9815/10, від 05 вересня 2013 року).

Ураховуючи викладене, ухвала Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року як суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України; суд повно та всебічно розглянув справу, встановив усі фактичні обставини справи, надав належну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 лютого 2021 року у справі № 148/2019, оскільки заявником доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи

25 квітня 2022 року ПАТ «Укрнафта» на електронну пошту Верховного Суду надіслало клопотання, яке підписане представником Чепелюк І. В., про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, в якому ПАТ «Укрнафта» просить: визнати поважними причини неможливості явки уповноваженого представника ПАТ «Укрнафта» до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на засідання у справі № 824/204/21, призначене на 28 квітня 2022 року; забезпечити ПАТ «Укрнафта» можливість реалізації свого права на справедливий суд, визначений статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв`язку зі чим відкласти розгляд справи, призначений на 28 квітня 2022 року, на іншу дату після закінчення правового режиму воєнного стану на території України; продовжити строк розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрнафта» на час дії воєнного стану на території України.

Клопотання мотивоване тим, що судовою повісткою-повідомленням від 08 квітня 2022 року повідомлено представника ПАТ «Укрнафта» Сєрова Є. І. про призначення справи № 824/204/21 до розгляду у судовому засіданні на 28 квітня 2022 року об 09 год. 30 хв. ПАТ «Укрнафта» не має можливості забезпечити представництво інтересів у Верховному Суді, оскільки уповноважений представник ПАТ «Укрнафта» - Сєров Є. І., якому доручено представництво інтересів ПАТ «Укрнафта» при розгляді судом цієї справи, призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією. Оскільки документи й інформацію у цій справі готував представник ПАТ «Укрнафта» Сєров Є. І., то він є обізнаним із обставинами виникнення спору. У зв`язку із чим саме Сєрову Є. І. доручено представляти інтереси ПАТ «Укрнафта».

Також в клопотанні зазначено, що розпорядженням голови правління ПАТ «Укрнафта» № 25-р від 25 лютого 2022 року визначено фактичне місце роботи виконавчого органу ПАТ «Укрнафта» та Оперативного штабу з функціонування ПАТ «Укрнафта» в умовах особливого періоду - м. Надвірна Івано-Франківської області на базі філії НГВУ «Надвірнанафтогаз». Частина адвокатів ПАТ «Укрнафта» також тимчасово переміщені у м. Надвірна Івано-Франківської області. Інші представники ПАТ «Укрнафта», які б були обізнаними із матеріалами цієї справи та могли б забезпечити належну участь у судовому засіданні та якісне представництво інтересів, не перебувають у місті Києві з огляду на загрозу своєму життю та відкриту військову агресію російської федерації. Сукупність зазначених обставин унеможливлює явку уповноваженого представника ПАТ «Укрнафта» до Верховного Суду на судове засідання, призначене 28 квітня 2022 року. Крім того ПАТ «Укрнафта» зазначає, що розгляд цієї справи не є невідкладним.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 223 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (пункт 2 частини другої статті 223 ЦПК України).

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частина третя стаття 223 ЦК України).

Згідно частин першої-другої статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу (частини перша та друга статті 371 ЦПК України).

Як свідчить аналіз довіреності № 01/01/07-1225/д від 02 грудня 2021 року, якою ПАТ «Укрнафта» уповноважило Чепелюк І. В., представляти товариство, їй надано у тому числі й право представляти інтереси ПАТ «Укрнафта» в місцевих та апеляційних загальних, господарських і адміністративних судах України, у Верховному Суді з усіма правами, наданими чинним законодавством України відповідному учаснику провадження. Довіреність дійсна до 31 грудня 2022 року. Таким чином Чепелюк І. В. є повноважним представником ПАТ «Укрнафта», зокрема, й у цій справі.

ПАТ «Укрнафта» не надало доказів неможливості явки у судове засідання представника Чепелюк І. В. , призначене на 28 квітня 2022 року, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ні ПАТ «Укрнафта», ні його представник не заявляли. Перебування представника в іншому місці не перешкоджає проведенню засідання в режимі відеоконференції. Доказів загрози життю представника Чепелюк І. В. за місцем знаходження підприємства, а не Верховного Суду, та неможливості взяти участь в судовому зсіданні в режимі відеоконференції не надано.

Крім того, отримання представником ПАТ «Укрнафта» Сєровим Є. І. повістки на відправку не є поважною причиною неможливості ПАТ «Укрнафта» представляти інтереси в суді, за умови наявності інших представників.

За таких обставин відсутні підстави для визнання поважними причин неможливості явки уповноваженого представника ПАТ «Укрнафта» у судове засідання, призначене на 28 квітня 2022 року та відкладення розгляду справи на іншу дату.

Тому колегія суддів вважає необхідним у задоволенні клопотання ПАТ «Укрнафта» про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи відмовити.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції як судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, встановивши відсутність підстав для скасування ухвали Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» залишено без задоволення, тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку, немає.

Керуючись статтями 24, 351, 368, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2022 року.