Провадження № 2/752/4988/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із позовом до відповідача ТОВ «ФК «Аланд» про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом нотаріуса.

В обґрунтування позову зазначено те, що в 2021 році позивач дізналась, що приватним нотаріусом Житомирського місцевого нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено 05.10.2020 року виконавчий напис № 57787, відповідно до якого у безспірному порядку було стягнуто із позивача на користь відповідача заборгованість з кредитним договором в сумі 10520,47 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Крім того постановою приватного виконавця було звернуто стягнення на доходи позивача, які вона отримує в КЗДО МР «ЦБДО» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. В межах виконавчого провадження із позивача на користь відповідача було стягнуто кошти в сумі 8924,06 грн., що підтверджується довідкою КЗДО МР «ЦБ ДО» про прибутки № 455 від 02.09.2021 р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.08.2021 року у справі № 263/4464/21, виконавчий напис № 57787, вчинений 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського місцевого нотаріального округу Гораєм О.С. було визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що виконавчий напис, за яким із позивача на користь відповідача в примусовому порядку були стягнуті зазначені кошти, судовим рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак позивач вважає, що ці кошти підлягають поверненню, як такі, що набуті відповідачем безпідставно. З огляду на те, що відповідач ці кошти в добровільному порядку не повернув, а відтак позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.11.2021 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

11.01.2022 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено 05.10.2020 року виконавчий напис № 57787, відповідно до якого у безспірному порядку було стягнуто із позивача на користь відповідача заборгованість з кредитним договором в сумі 10520,47 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження № 64001585 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

Крім того, постановою приватного виконавця в межах зазначеного виконавчого провадження було звернуто стягнення на доходи позивача, які вона отримує в Коумнальному закладі Департаменту освіти Міської ради «Централізована бухгалтерія Департаменту освіти».

Позивач вказує, та судом встановлено, що із позивача за виконавчим провадженням було стягнуто кошти в сумі 8924,06 грн., що підтверджується довідкою КЗДО МР «ЦБ ДО» про доходи № 455 від 02.09.2021 р.

Однак, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.08.2021 року у справі № 263/4464/21, виконавчий напис № 57787, вчинений 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського місцевого нотаріального округу Гораєм О.С. було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає, що виконавчий напис, за яким із позивача на користь відповідача в примусовому порядку були стягнуті зазначені кошти, судовим рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак позивач вважає, що ці кошти підлягають поверненню, як такі, що набуті відповідачем безпідставно.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису, який рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, та зберігає їх у себе без достатньої правової підстави, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти.

Відповідачем вказані обставини не спростовані доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти за виконавчим написом в сумі 8924 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 06 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», , адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 14, офіс 301.

Суддя Н.П. Чередніченко