Провадження № 2/761/2940/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди квартири та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди квартири та відшкодування моральної шкоди,посилаючись на те, що відповідач достроково розірвала договір оренди квартири, не виконавши умови договору найму (оренди) нерухомого майна від 11.09.2020 та не повідомила письмово за місяць позивача і привселюдно на очах у друзів виселила з квартири не надала часу для пошуку іншого житла, чим завдала позивачу моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, приниження честі та гідності перед друзями позивача. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь залогову суму за договором оренди квартири у розмірі 13000,00 грн., ремонтні роботи орендованої квартири у розмірі 5230, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 25.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 38).

11.09.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладений договір найму (оренди) нерухомого майна об`єкту нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Відповідно до п. 3.1. Договору, по домовленості сторін, щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості складає 13000, 00 грн.

Відповідно до п. 3.6 Договору, в момент укладення договору наймач виплатив наймодавцю орендну плату за вересень-жовтень 2020 року та заставу в розмірі 13000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, строк дії договору встановлено з 12.09.2020 по 12.03.2021.

Відповідо до п. 4.2 Договору, дострокове розірвання договору може бути за ініціативою кожної з сторін з письмовим повідомленням іншу сторону не пізніше ніж за один місяць до дати розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до відповідача з проханням про встановлення дверей у квартирі. Сторони домовилися, що кошти за ремонтні роботи буде сплачувати позивач, при цьому відповідну суму відповідач поверне позивачу протягом 5 (п`яти) місяців.

12.10.2020 ОСОБА_1 була виселена відповідачем з квартири без повернення залогової суми.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду скріншоти повідомлень у месенджері «Viber» від 06.10.2020, 07.10.2020, 12.10.2020, в яких відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про виселення її з квартири та домовленість з приводу повернення коштів позивачу(а.с. 27-33)

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

За змістом ст.ст. 76, 100 ЦПК України надані позивачем роздруківки скріншотів повідомлень у месенджері «Viber» не можна вважати електронними доказами, оскільки не дотримано порядку їх подання, а паперові копії електронного доказу не засвідчені електронним цифровим підписом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, наданий позивачем як доказ електронний носій без наявності електронного підпису, з урахуванням вимог ст.ст. 78, 100 ЦПК України, не може вважатися допустими доказом у справі, тому суд не приймає до уваги дані докази.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловлений в ухвалі Великої Палати від 14.02.2019 в справі № 9901/43/19 (П/9901/43/19).

09.11.2020 представник позивача звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти (а.с. 12-17), проте відповідач не відреагувала.

Відповідачем умови договору не виконуються, сплачені позивачем кошти не повертаються.

Позивачем здійснена оплата за проживання в орендній квартирі за вересень-жовтень 2020 року та застава в розмірі 13000,00 грн.

У зв`язку з односторонньою відмовою відповідача від договору найму позивач фактично втратив право користування орендованою квартирою 12.10.2020.

Згідно п. 4.2 Дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої сторони із письмовим повідомленням про це іншу сторону не менше чим за один місяць до запропонованої дати розірвання. В разі затримки орендної плати, більше чим 15 робочих днів, наймодавець має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не затримувала орендну плату.

В порушення умов договору, відповідач менше чим за місяць, тобто 07.10.2020 повідомила позивача про розірвання договору найму (оренди) нерухомого майна об`єкту нерухомості від 11.09.2020 та необхідність 12.10.2020 виселитися ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 без обґрунтування будь-яких вимог прийнятого нею рішення.

За таких обставин, відповідач зобов`язана повернути сплачену позивачем суму застави в розмірі 13 000, 00 грн.

Щодо виплати позивачеві коштів по ремонтним роботам у розмірі 5230,00 грн., слід зазначити наступне.

Згідно п. 5.3 Договору найму (оренди) нерухомого майна об`єкту нерухомості, наймач не має права проводити пребудову та реконструкцію об`єкта нерухомості, змінювати стан майна без письмової згоди наймодавця.

Суду не надано доказів письмової згоди відповідача на проведення ремонтних робіт, а тому вимога про стягнення коштів у розмірі 5230,00 грн. задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Статтею 821 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення ч. 1 ст. 816, положення ст.. 818 та статей 822-824 цього Кодексу.

Положеннями ст.. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями), передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) вказано: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.».

У правовідносинах, які виникли між сторонами, відшкодування моральної шкоди окремим законом не передбачено, а також не передбачено укладеним між ними 11.09.2020 договором найму (оренди) нерухомого майна за порушення його умов, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди.

Позивач просив стягнути з відповідача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000, 00 грн. та гонорар успіху у розмірі 20 000,00 грн.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати і на професійну правничу допомогу, і пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 05.11.2020, попередній розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, копія розписки адвоката Вакуленко В.В. від 15.12.2020.

Однак, суду не було надано детальний опис робіт (наданих послуг) за кожну послугу окремо, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату витрат у сумі 35000,00 грн., що позбавляє суд перевірити проведення оплати гонорара та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статті 12 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що складовою принципу змагальності сторін є, в тому числі, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, який несе кожна сторона.

Враховуючи, що позивачем не було надано розрахунків витрат, касових чеків або платіжного доручення з відміткою банку, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг адвокатом по кожному із видів робіт на суму 35000,00 грн., що позбавило суд перевірити суми витрат під час ухвалення рішення, які позивач просить стягнути з відповідача за кожну із послуг, тому суд не приймає дані документи в якості належних доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, тому відмовляє у їх стягненні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини другої вказаної статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 15, 16, 810, 811, 820, 821, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 85, 89, 100, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 279 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди квартири та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) суму застави за Договором найму (оренди) нерухомого майна від 11.09.2020 за орендовану квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 13000, 00 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 02.05.2022.

Суддя: