КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року місто Київ.

Справа 363/5299/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5486/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2021 року ( ухваленого суддею Чірковим Г.Є., повний текст складено 01.10.2021 року )

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2019 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди .

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, автомобілю ТОВ «ОА «Антарес», завдано шкоди, яку відшкодовано позивачем. Тому, посилаючись на недостатність страхової виплати отриманої від страхової компанії відповідача, просив стягнути з винної особи невідшкодовану суму збитків в розмірі 25 425 грн. 32 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Шкоду позивач просив відшкодувати в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, так як має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та є відповідальним за завдані збитки, коли розмір страхової виплати отриманої від страхової компанії відповідача є недостатнім.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що суд вірно встановив, що позивачем була здійснена страхова виплата на підставі ст. 990 ЦК України. При цьому суд не врахував, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана відшкодовувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Суд не застосував висновок ВС в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 -ц, та не врахував, що позивачу СК "Провідна" відшкодувала по ст. 29 Закону "Про ОСЦПВ" суму меншу, ніж завдані збитки потерпілій особі з урахуванням зносу деталей, що підлягали заміні .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Подолянко Т. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на те, що наведені Позивачем правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також правових позицій Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Встановлено, що 05 лютого 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» (перейменованим з ПАТ «ХДІ Страхування») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОА «Антарес» укладено Договір №06-005551-58 добровільного страхування наземного транспорту (інші ніж легкові ТЗ), яким застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 .

10 лютого 2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві по вул. Вишгородській, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР.

Як вбачається зі схеми дорожньо-транспортної пригоди складеної 10 лютого 2017 року внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen» отримав пошкодження порогу з лівої сторони, переднього та заднього лівого крила, передніх лівих дверей.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 є ТОВ «ОА «Антарес»

14 лютого 2017 року ТОВ «ОА «Антарес» звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із повідомленням №13795 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, яку просило перерахувати на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 .

Як вбачається з рахунку-фактури № від 13 лютого 2017 року складеного Автогрупою «ЄвроСТО» станцією технічного обслуговування замінено боковину ліву, бампер задній, плівку захисну, розібрано/зібрано: двері передні ліві, бампер задній, боковину ліву, пройом двері передньої лівої, пройом багажного відділення, знято та встановлено бампер задній, фонарь задній лівий, двері багажного відділення, замінено боковину ліву, відремонтовано двері передні ліві, підсилювач внутрішній лівий, виготовлено/пофарбовано двері передні ліві, боковину ліву, пройом двері передньої лівої, пройом багажного відділення, оброблено герметиком та анти кором, здійснено регулювання розвалу/сходження, підбір фарби та матеріалів ЛКП.

Загальна вартість запасних частин та виконаних робіт згідно вказаного рахунку-фактури № від 13 лютого 2017 року становить 61 771 грн. 50 коп.

06 березня 2017 року позивачем на підставі рахунку-фактури СТО № від 13 лютого 2017 року складено страховий акт №288-06/17-58, відповідно до якого сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 61 771,50 грн.

Як вбачається з розрахунку №288-06/17-58 від 27 лютого 2017 року джерелом даних для визначення суми страхового відшкодування став рахунок-фактура № від 13 лютого 2017 року складений Автогрупою «ЄвроСТО».

06 березня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» здійснило виплату ТОВ «ОА «Антарес» на рахунок СТО ФОП ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 61 771 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2221 від 06 березня 2017 року.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПРОВІДНА» згідно полісу №АК/3160794.

В цьому зв`язку позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» з заявою про виплату в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 61 771 грн. 50 коп. №251-ор від 18 квітня 2017 року.

Як вбачається з листа ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» №17-12/4482 від 06 жовтня 2020 року, виконуючи свої зобов`язання за Полісом №АК/3160794 та на підставі наявних матеріалів страхової справи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» 18 грудня 2017 року, здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в розмірі 36 346,18 грн.

Згідно розрахунку суми матеріального збитку по справі № розмір визначеного на підставі рахунку СТО вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen» ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» визначеним в сумі 36 346,18 грн., а вартість деталей зменшено на коефіцієнт зношення деталей в розмірі 0,5870, тобто з 43 314 грн. до 17 888 грн. 68 коп.

30 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідачаіз претензією про відшкодування шкоди в розмірі 25 425 грн. 32 коп., яка останнім не виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до лімітів полісу ОСЦПВ № АК/3160794 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність., що узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 757/18006/15-ц.

Суд вірно встановив, що ліміт відповідальності відповідача на який він мав поліс обов`язкового страхування є більшим, ніж вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок його винних дій, а тому останній не зобов`язаний відшкодовувати позивачу заявлену ним суму .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для визначення розміру завданих автомобілю «Volkswagen» збитків експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти, не залучалися, а розмір страхового відшкодування визначений на підставі рахунку-фактури № від 13 лютого 2017 року складеного Автогрупою «ЄвроСТО».

Не проводилася оцінка/експертиза для визначення розміру завданих автомобілю «Volkswagen» збитків й страховиком відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА».

Визначення та виплата позивачу страхового відшкодування страховою компанією відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснена на підставі складеного ОСОБА_4 розрахунку суми матеріального збитку по справі №.

В справі відсутні докази того, що вказаний рахунок складений суб`єктом професійної оціночної діяльності згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Рішення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про виплату страхового відшкодування в розмірі 36 346 грн. 18 коп. позивач в судовому порядку не оскаржував та з таким розміром погодився.

Вказана обставина свідчить про те, що в порядку передбаченому положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між позивачем та страховиком відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

При цьому суд виходив з того, що відповідач не був учасником домовленості між двома страховими компаніями, відповідно до якої замість вартості відновлювального ремонту в повному обсязі, страхова компанія відповідача відшкодувала меншу суму, пославшись на знос деталей. Суд вірно виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів тому, що страхова компанія відповідача правомірно зменшила суму страхового відшкодування з урахуванням зносу .

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відшкодування шкоди відповідачем повинно відбуватись відповідно до статті 1194 ЦК України, оскільки розмір завданої ним шкоди у розмірі 25425 грн. 32 коп. є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) , колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, порядок здійснення розрахунку зносу колісних транспортних засобів (його складників) визначений наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», якою визначено, що коефіцієнт фізичного зносу визначається оцінювачем під час дослідження і зазначається у висновку (акті) про оцінку колісного транспортного засобу:

методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ;

вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3 Методики);

фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників (п. 3.9 Методики);

фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений (п. 3.10 Методики);

оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень (п. 4.1 Методики) 6)

за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ (пункт 4.3 Методики). У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, серед іншого* інформація про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом), результати візуального огляду, відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ, відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань, відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів, висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження), зокрема з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (п.4.4.Методики);

технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки (п. 5.1 Методики);

коефіцієнт фізичного зносу розраховується за формулою, визначеною пунктом 7.37 Методики, та зазначається у висновку (звіті) оцінювача;

значення коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог випадки: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) або якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації (п.п. 7.38 - 7.39 Методики).

Тобто, статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. На підставі аналізу положень законодавства, що регламентують порядок виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна, у якому у т.ч. зазначається знос колісних транспортних засобів.

Отже, 10 лютого 2017 року настав страховий випадок, що передбачений укладеним Відповідачем договором страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, після настання якого страховик у межах страхової суми, яка згідно страхового полісу становила 100 000 грн., мав відшкодувати оцінену в установленому порядку шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Натомість, страховик, яким є Позивачем, у порядку прямого врегулювання, здійснив страхове відшкодування на суму, яку визначив всупереч установленому порядку самостійно, без врахування вимог статті 29 названого Закону, а також Методитики оцінки колісних транспортних засобів, за якою, з урахуванням того, що автомобіль Volkswagen д.н. НОМЕР_1 , 2011 р.в., значення коефіцієнта фізичного зносу мало б бути прийнято таким, що дорівнює нулю, адже на момент ДТП строк експлуатації цього автомобіля не перевищував семи років.

З огляду на відсутність у матеріалах справи звіту про оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу, що мав би бути складений відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 виключно професійним оцінювачем під час визначення вартості відновлювального ремонту, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в позові через його недоведеність .

Позивач, як страховик за процедурою прямого врегулювання не виконав своїх зобов`язань за укладеним договору страхування, адже такий страховик був зобов`язаний здійснювати відшкодування у межах страхових сум відповідно до умов договору. Укладаючи угоди, з страховою компанією відповідача, позивач мав пересвідчитись, що недоплачена сума є фізичним зносом, що мав бути визначений виключно суб`єктом оціночної діяльності відповідно до затвердженої Методики.

Крім того в рахунку-фактурі № від 13 лютого 2017 року, який став підставою для визначення позивачем розміру страхового відшкодування зазначено про заміну запасних частин пошкодженого автомобіля, зокрема заднього бамперу, коли як вбачається зі схеми дорожньо-транспортної пригоди від 10 лютого 2017 року та пояснень водія ОСОБА_2 до повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку від 14 лютого 2017 року, задній бампер під час ДТП пошкоджений не був.

Проте огляд пошкодженого автомобіля не проводився, дефектний акт не складався і перелік пошкоджених деталей належно та об`єктивно не встановлено.

Невиплата страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страхувальника,за вказаних умов не може вважатися законною, а тому підстав для застосування в цій справі вимог ст. 1194 ЦК України судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та є фактичним повторенням доводів позивача в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суд без змін, а скарги без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

РішенняВишгородського районного суду Київської області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик