Справа № 697/2433/21
Провадження № 2/697/99/2022
26 квітня 2022 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Євтушенко Б.В.,
за участі секретаря судового засідання Дашковської Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бовшика М.Ю. звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області, у якому просить суд на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
під час розгляду цивільної справи № 697/2927/19 за позовом ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, Канівським міськрайонним судом Черкаської області встановлені преюдиційні факти та обставини, які вважаються доведеними. Так, в мотивувальній частині рішення суду від 05.04.2021 № 697/2927/19 встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:
06.04.2001 між ОСОБА_9 , діючою в інтересах ОСОБА_10 по дорученню, посвідченому 14.03.2001 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстром № 3964 (далі Продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами в селі Степанці Канівського району Черкаської області.
Вказаний жилий будинок належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Е.П. 17.08.2000 за реєстром №-1-2665, зареєстрованого Канівським відділенням інвентарбюро за реєстром №-6867 (п. 2 Договору).
06.04.2001 зазначений Договір посвідчено державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 2-1074 та зареєстрований у Канівському відділенні інвентарбюро за реєстром №-6867.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 04.08.2004 за № 43, виданій Канівській державній нотаріальній конторі про те, що за № 294 в погосподарській книжці № 3 Степанецької сільської ради, Канівського району Черкаської області рахується житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітніми ОСОБА_6 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , 1991 р.н. Цей будинок саманний, обкладений цеглою, критий шифером, житлова площа якого 63,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,22 га (земля не приватизована). Біля будинку надвірні споруди сарай.
Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради при Степанецькій сільській раді від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Дане рішення опікунської ради подано на розгляд виконкому Степанецької сільської ради.
Рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 14 березня 2005 року № 18 дозволено продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 і проживає там разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно довідки виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 31.10.2018 № 670, домоволодіння в АДРЕСА_2 рахується за відповідачами (підстава: погосподарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Відповідно до відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Канівський відділок від 03.04.2019, які надані адвокату ОСОБА_8 , станом на 01.01.2013 житловий будинок в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2001 посвідченого Канівською державною нотаріальною конторою з реєстром №-1-673.

Допитана у суді позивач в якості свідка показала, що сім`я відповідачів є багатодітною і в 2004 році вирішили продати їй будинковолодіння по АДРЕСА_1 ), яке належить їм на праві приватної власності за ціною 1800 дол. США. Умови їхньої домовленості полягали в купівлі позивачкою для відповідачів іншого житлового приміщення в обмін на отримання, належного останнім, будинковолодіння. Вона особисто знайшла будинок в селі Потік, Миронівського району, Київської області, який був придбаний за 1500 дол. США, переданих нею продавцю. Після чого опікунська рада дозволила продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в селі Потік, Миронівського району, Київської області. Вважає, що 01.07.2005 між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу будинку, адже відповідачі передали їй технічний паспорт, правовстановлюючий документ та ключі від будинку, а вона їм кошти за будинок. Але в подальшому відповідачі не приїхали для нотаріального оформлення договору, на телефонні дзвінки не відповідають, що змусило її звернутися до суду.

Допитана в суді свідок ОСОБА_11 , яка з 1998 року по даний час працює секретарем Степанецької сільської ради показала, що з 2001 року будинковолодіння по АДРЕСА_4 належить відповідачам, як багатодітній сім`ї, на праві приватної власності, де вони й проживали до 2005 року. Підтверджує, що у 2005 році відповідач ОСОБА_2 збирав документи для продажу та просив дозвіл опікунської ради, де повідомив, що за кошти ОСОБА_1 було придбано будинок в селі Потік, Миронівського району, Київської області та оформлений по 1/2 частині на неповнолітню доньку та її матір ОСОБА_3 . Після чого сім`я відповідачів виїхала з с. Степанці і не поверталася;

Проте, позивачка звертає увагу, що нотаріально вищезазначений договір посвідчено не було, оскільки сім`я ОСОБА_12 переїхала до іншої області, а так як ОСОБА_7 на той момент ще була неповнолітньою, потрібно було рішення Потіцької сільської ради Миронівського району, Київської області. В свою чергу, відповідачі запевнили її, що звернуться і візьмуть таке рішення. Але до цього часу уникають спілкування, відмовляються нотаріально укладати договір купівлі-продажу, обґрунтовуючи це відсутністю коштів, а тому вона звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Як вбачається з вищевказаних матеріалів справи, а саме згідно довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради від 04.08.2004 за №43, довідки виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 31.10.2018 №670, відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» Канівський відділок від 03.04.2019, домоволодіння в АДРЕСА_4 рахується за відповідачами (підстава: господарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 );

з зазначеного рішення суду слідує, що у розумінні цивільного законодавства, договірні зобов`язання між сторонами відсутні;

рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2021 № 697/2927/19 у задоволенні позову позивача до відповідачів про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок відмовлено;

чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, та в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі;

позивач, отримуючи технічний паспорт, правовстановлюючий документ та ключі від будинку не мала сумніву щодо правомірності володіння майном, оскільки користування майном мало набути статусу власності, що передбачало укладення договору. Не можна вважати, що позивач володіє майном з волі власника, оскільки останній висловив своє волевиявлення шляхом відмови від укладення нотаріально посвідченого договору;

позивач вважає, що є всі правові підстави для визнання права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки володіння є добросовісним, відкритим, позивач не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння є безперервним, таким що не переривалося протягом всього строку набувальної давності, тобто останніх 15 років;

вважає, що обраний спосіб захисту є належним, і саме визнання права власності за набувальною давністю допоможе в належний спосіб захисти порушене право позивача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Бовшика М.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 95).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиви на позов не надали, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області в судове засідання представника повторно не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно з статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2021 по справі № 697/2927/19 у задоволенні позову ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_4 укладений 01.07.2005 між сторонами дійсним та визнання права власності на вказаний будинок відмовлено ( а.с. 16-19) .

Відповідно до фотокопії договору купівлі-продажу жилового будинку від 06.04.2001 (а.с 20), вбачається, що 06.04.2001 між ОСОБА_9 , діючою від імені ОСОБА_10 по дорученню, посвідченому 14.03.2001 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстром № 3964, надалі продавець, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , діючі від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , надалі покупці, укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами в селі Степанці, Канівського району, Черкаської області. Вказаний жилий будинок належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Е.П. 17.08.2000 за реєстром №-1-2665 та зареєстрованого Канівським відділенням інвентарбюро за реєстром №-6867 06.10.2000 (п. 2 Договору). Договір посвідчено державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-673 та зареєстрований у відділені інветарбюро за реєстровим № 686 (а.с. 20, 21-23).

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради при Степанецькій сільській раді від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Дане рішення опікунської ради подати на розгляд виконкому Степанецької сільської ради (а.с. 25 на звороті).

Рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 14 березня 2005 року № 18 дозволено продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 і проживає там разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 26).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 04.08.2004 № 43, виданій Канівській державній нотаріальній конторі, за № 294 в погосподарській книжці № 3 Степанецької сільської ради, Канівського району Черкаської області рахується житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітніми ОСОБА_6 , 1987 р.н., ОСОБА_7 , 1991 р.н. Цей будинок саманний, обкладений цеглою, критий шифером, житлова площа якого 63,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,22 га (земля не приватизована). Біля будинку надвірні споруди сарай. Тип двору робочих, заборон на будівлі немає, боргів по податках немає ( а.с. 24).

Згідно довідок виконавчого комітету Степанецької сільської ради від 25.03.2005 за № 72 та від 31.10.2018 з № 670, домоволодіння в АДРЕСА_5 рахується за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 25, зворотній бік а.с. 26) .

Відповідно до довідки від 03.04.2019 № 187 Канівського відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», виданій адвокату Бовшику М.Ю. на його запит, станом на 01.01.2013 житловий будинок в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , документи, що підтверджують право власності - договір купівлі-продажу від 06.04.2001, посвідчений Канівською державною нотаріальною конторою з реєстром №а1-673 (зворотній бік а.с.27).

Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу у селі Степанці Канівського району Черкаської області, його власниками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , документи, що підтверджують право власності - договір купівлі-продажу від 06.04.2001 (а.с. 21-23).

Згідно довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ОТГ Черкаської області від 02.02.2022 за № 76, жителька АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно користується житловим будинком АДРЕСА_6 з 2005 року по даний час (а.с. 68).

Відповідно до характеристики від вересня 2004 року № 52 на сім`ю ОСОБА_12 , виданої за місцем проживання Головою Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області (зворотній бік а.с. 24), голова двору ОСОБА_3 , дочки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Ця сім`я придбала будинок в селі Степанці в 2001 році. За час проживання в селі сім`я ОСОБА_12 зарекомендувала себе з позитивної сторони, зауважень та компрометуючих матеріалів на сім`ю ОСОБА_13 сільська рада не має.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилається на те, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаним будинком більше 15 років, а тому на підставі ст. 344 ЦК України, має право на набуття його у власність за набувальною давністю.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Загальні положення порядку набуття права власності врегульовано Главою 24 Книги ІІІ Цивільного кодексу України.

Статтями 316, 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У пункті 9 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісне володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України): не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відтак, позивач, як володілець майна, повинна бути впевнененою у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Також, у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 756/4741/17 (провадження №61-5969св19) зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи, на вказані висновки Верховного Суду, викладені в зазначених постановах, виключається можливість набуття позивачем ОСОБА_1 спірного житлового будинку АДРЕСА_1 у власність за набувальною давністю, оскільки як вбачається з технічного паспорта на зазначений будинок, відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у довідці від 03.04.2019, власниками будинку є сім`я ОСОБА_12 (зазначені особи) (відповідачі по справі), підстава набуття права власності договір купівлі-продажу від 06.04.2001.

Отже, спірний житловий будинок неможливо визнати безтитульним, оскільки право власності на нього оформлене у встановленому законом порядку і правовстановлюючі документи є чинними.

Крім того, користуючись цим житловим будинком, позивачу було відомо про його належність іншим особам відповідачам у даній справі, оскільки як зазначено у позовній заяві останні передали технічний паспорт, правовстановлюючий документ та ключі від будинку, а вона їм кошти за будинок, але в подальшому відповідачі не приїхали для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Таким чином, позивач користувалася житловим будинком за згодою відповідачів.

Тому, в даному випадку, не можна вважати володіння будинком, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним, оскільки вона отримала це майно за таких обставин, які не є достатніми для отримання права власності в силу набувальної давності.

Суд прийшов до висновку про відсутність існування правових підстав для задоволення позову, тому у позові слід відмовити.

Оскільки суд у позові відмовляє, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити рішення суду до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 28 квітня 2022 року.

Суддя Б . В . Євтушенко