КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/2254/18-ц Головуючий у суді І інстанції Батрин О.В.
Провадження № 22-ц/824/3007/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

28 квітня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ) на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 ), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ), третя особа - ТОВ «Нафтогаз-Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18 червня 2013 року у розмірі 6 175 980,75 дол. США та 2 171 039,72 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року провадження у цивільній справі закрито з підстав того, що даний позов пред`явлений до поручителя відповідно до договору поруки, який забезпечує виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, у зв`язку з цим вказаний спір має вирішуватися за правилами ГПК України в порядку господарського судочинства.

При цьому, вирішуючи клопотання позивача про передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки воно подане передчасно, а подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією в порядку частини першої статті 256 ЦПК України не призведе до фактичного уникнення відповідачем відповідальності щодо погашення кредитної заборгованості та як наслідок порушення прав позивача на доступ до суду та на ефективний захід юридичного захисту.

Постановою Київського апеляційного суду від 2 грудня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відхилено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року касаційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яка підписана представником Яценком Є.О., залишено без задоволення. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 2 грудня 2020 року залишено без змін.

У березні 2021 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду першої інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією доГосподарського суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року цивільну справу за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 ), третя особа - ТОВ «Нафтогаз-Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором передано Господарському суду м. Києва, до юрисдикції якого віднесено її розгляд.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 28 грудня 2021 року відповідач в особі свого представника - адвоката Палагицьку Г.С. звернувся засобами поштового зв`язку безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали суду першої інстанції про направлення справи за встановленою юрисдикцією положенням пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України.

10 січня 2022 року матеріали справи № 757/2254/18-цвитребувано в Господарського суду м. Києва.

Представник позивача - адвокат Яценко Є.О. 9 лютого 2022 року подав до апеляційного суду заперечення проти відкриття апеляційного провадження, посилаючись на те, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, а наведені відповідачем підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Після надходження витребуваних матеріалів справи до суду апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

За змістом частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. В цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21) зроблено висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду(частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац 5 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

З матеріалів справи вбачається, що спір між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ) щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не вирішений в межах цієї справи, предметна та/або суб`єктна юрисдикції якої установлена на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року, що набрала законної сили, а оскаржувана ухвала від 26 березня 2021 року про направлення справи за встановленою юрисдикцієюбула постановлена на виконання вимог вищевказаного судового рішення про закриття провадження у справі та у відповідності до вимог частини першої статті 256 ЦПК України.

Отже, право ОСОБА_1 ) на доступ до правосуддя, зокрема на апеляційне оскарження ухали суду першої інстанції про направлення справи за встановленою юрисдикцією, у даному випадку не порушено.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала за своєю процесуальною правовою природою є судовим рішенням щодо передачі справи на розгляд іншого суду (пункт 9 частини першої статті 353 ЦПК України) є безпідставними.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

Натомість частиною першою статті 256 ЦПК України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Аналіз вищевказаних положень цивільного процесуального законодавства, а також Глави 2 ЦПК України «Цивільна юрисдикція», дає підстави для висновку, що оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду може мати місце у випадку коли згідно цієї ухвали справа передається на розгляд іншого рівнозначного суду однієї і тієї ж юрисдикції, в тому числі з підстав пред`явлення позову з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а не внаслідок закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (судова юрисдикція).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 ) на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року з підстав, визначених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскільки ухвала про направлення справи за встановленою юрисдикцією, яка постановлена відповідно до вимог частини першої статті 256 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

На підставі викладеного та керуючисьстаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 353, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ) на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 ), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги надіслати скаржнику разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко

С.І. Савченко