Справа № 171/1669/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 травня 2022 року м. Апостолове Дніпропетровської області
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А., за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Лантуха О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Грушівської сільської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу нерухомості, визнання права власності на нерухоме майно,
встановив:
Згідно зазначеної угоди позивач продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості: домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, площею 0,15 га, який складається з житлового будинку, житловою площею 38,5 кв.м., позначений літерою А, літера Б літня кухня, сарай, літера В убиральня, літера Г - душ, №№1,2,3 паркани, № 4 водопровід, І замощення.
Звернувшись до державного реєстратора з метою зареєструвати своє право власності в реєстрі, який діє з 2013 року, в державній реєстрації права власності було відмовлено згідно рішення від 14 липня 2021 року.
За заявою представника позивача справу розглянуто без його участі та без участі позивача.
Грушівська сільська рада Дніпропетровської області, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, поважності причин неявки суду не повідомила.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З довідки від 28.09.1998 року вбачається, що будинок АДРЕСА_2 зареєстрований Апостолівським БТІ за позивачем на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості від 22.09.1998 року, інвентарний номер 5-88 (а.с. 11).
Згідно рішення № 59272121 від 14 липня 2021 року позивачу відмовлено в реєстрації будинку АДРЕСА_2 через невідповідність угоди купівлі-продажу нерухомого майна вимогам ЦК Української РСР.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, шо кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.
У відповідності зі ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.
Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України "Про товарну біржу", тобто існувала колізія норм права.
Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України "Про товарну біржу", а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.
Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_2 з господарчими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку, житловою площею 38,5 кв.м. позначеного літерою А; літера Б літня кухня, сарай; літера В убиральня, літера Г - душ; №№1,2,3 паркани; № 4 водопровід; І замощення, що розташований на земельній ділянці, площею 0,15 га.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т. А. Чумак