Справа №949/82/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,
Міський голова Дубровицької міської ради, як представник Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради Микульський Б.М., звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить позбавити його батьківських прав, відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати дитину для подальшого влаштування Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в селі Великі Озера Сарненського району Рівненської області проживає ОСОБА_1 , який ухиляється від виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті, неповнолітня ОСОБА_2 зібрала речі та переїхала проживати до своєї родички ОСОБА_4 , жительки с. Колки Сарненського району Рівненської області.
З 01 вересня 2021 року ОСОБА_2 навчається у ВП «Рокитнівський фаховий медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради на державній формі навчання, де отримує стипендію та забезпечена гуртожитком.
За час навчання в коледжі ОСОБА_2 проявила себе, як активна, старанна, дисциплінована та спокійна студентка. Пропусків занять без поважних причин немає, має належний зовнішній вигляд, забезпечена усім необхідним для навчання. Дівчинці матеріально допомагає її рідна тітка (сестра матері) ОСОБА_4 та рідна сестра ОСОБА_5 , яка проживає в м.Київ, які забезпечують її одягом, взуттям та іншими необхідними речами та цікавляться її успішністю, співпрацюють з куратором групи.
Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_1 навчанням доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує, контактів з куратором академічної групи та дирекцією закладу не має, участі у вихованні доньки не приймає та ніде не працює.
20 вересня 2021 року спеціалістами служби у справах дітей Дубровицької міської ради, обстежено умови проживання ОСОБА_1 та встановлено, що він проживає в будинку, який складається з однієї житлової кімнати. В кімнаті багато різних речей, які хаотично розкидані, в кухні накурено, на підлозі багато сміття та брудний посуд. На час обстеження ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час проведеної з ним бесіди, ОСОБА_1 підтвердив, що його донька ОСОБА_2 з лютого 2021 року з ним не проживає. ОСОБА_1 не цікавиться донькою, її життям, здоров`ям та навчанням. Також ОСОБА_1 повідомив, що він лише один раз надав матеріальну допомогу донці в сумі 1000,00 грн. До пенсійного фонду за призначенням пенсії по втраті годувальника на дівчинку він не звертався. Також ОСОБА_1 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2
30 серпня 2021 року спеціалістами служби у справах дітей, проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_2 , під час якої, вона підтвердила факт ухилення батька ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. Батько давно не забезпечує її всім необхідним, а з лютого 2021 року, взагалі не підтримував її матеріально, не надавав їй підтримки, коли вона завершувала навчання у школі та під час вступу до Рокитнівського медичного коледжу не цікавиться її навчанням. Також ОСОБА_2 вказала, що не заперечує щодо позбавлення її батька ОСОБА_1 батьківських прав, відносно неї.
Таким чином, неповнолітня ОСОБА_2 фактично залишилася без піклування батьків і потребує соціального та правового захисту держави.
За підсумками засідання комісії з питань захисту прав дитини Дубровицької міської ради, прийнято висновок органу опіки та піклування-виконкому Дубровицької міської ради від 29 листопада 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .
До початку розгляду від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про його виклик (а.с.34, 38) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2005 року, відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18 лютого 2021 року, мати дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
30 серпня 2021 року до служби у справах дітей Дубровицької міської ради надійшла заява ОСОБА_7 , про те, що в селі Великі Озера Сарненського району Рівненської області, проживає ОСОБА_1 , який не виконує батьківських обов`язків по вихованню її неповнолітньої сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він не забезпечує доньку одягом, взуттям, продуктами харчування та канцелярією для навчання. Усім цим її забезпечують сестри, хрещена та інші родичі. Після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 залишилася без належного батьківського догляду. На даний час вона вступила до Рокитнівського медичного коледжу та потребує матеріальної підтримки та батьківської опіки, яку їй батько не надає. З лютого 2021 року ОСОБА_2 проживає у своєї хрещеної ОСОБА_4 в с.Колки Сарненського району Рівненської області, яка фактично і здійснює догляд за нею. ОСОБА_1 не цікавиться, як живе його донька ОСОБА_2 , що вона робить, не телефонує до неї і не спілкується. Також у заяві зазначено, що ОСОБА_7 підтримує бажання її сестри ОСОБА_2 щодо позбавлення батьківських прав їх батька ОСОБА_1 (а.с.14).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 8 вказаного Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.
Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно довідки про склад сім`ї №760/03 від 23 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 входять: дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Згідно довідки №761/03 від 23 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно характеристики №762/03 від 23 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 один. Його дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Рокитнівському медичному коледжі та не проживає з батьком. Участі у вихованні дитини ОСОБА_1 не бере, в установах, що належать до комунальної власності на території села не працює (а.с.17).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 проживає сім`я, до якої входить: батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В будинку є дві кімнати, одна з яких є житловою. У житловій кімнаті є дуже багато одягу, взуття та інших речей домашнього вжитку, які хаотично розкидані, є ліжко та меблі, але у ній ніхто не проживає. В кімнаті на кухні є всі необхідні меблі та електротовари для проживання, в якій проживає батько ОСОБА_1 . В даній кімнаті не прибрано, посуд немитий та накурено. На час обстеження ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час проведеної з ним бесіди, ОСОБА_1 повідомив, що його донька ОСОБА_2 з лютого 2021 року з ним не проживає, а він не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням. Також ОСОБА_1 повідомив, що за весь цей час, він лише один раз надав матеріальну допомогу донці в сумі 1000,00 грн. Також ОСОБА_1 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 (а.с.18).
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , які він надав на ім`я начальника служби у справах дітей Дубровицької міської ради Лобзун О.П., він є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надає свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неї (а.с.19).
Як вбачається із довідки № 829 від 01 листопада 2021 року, виданої ВП «Рокитнівський фаховий медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, ОСОБА_2 , з 01 вересня 2021 року навчається у вказаному медичному закладі на державній денній формі навчання денна, стаціонар, де отримує стипендію та забезпечена гуртожитком (а.с.20).
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики № 830 від 01 листопада 2021 року, виданої ВП «Рокитнівський фаховий медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, за час навчання в коледжі ОСОБА_2 проявила себе як активна, старанна, дисциплінована та спокійна студентка. Пропусків занять без поважних причин немає. Постійно має належний зовнішній вигляд, забезпечена усім необхідним для навчання. Близькою та найбільш значущою для неї людиною є рідна тітка (сестра матері) ОСОБА_4 , яка приділяє належну увагу її вихованню та постійно цікавиться її успішністю та співпрацює з куратором групи. Між ОСОБА_2 та тіткою є довіра, взаємопорозуміння та підтримка. Батько дитини - ОСОБА_1 , 1972 року народження, навчанням ОСОБА_2 не цікавиться, батьківські збори не відвідував, контактів з куратором академічної групи та дирекцією навчального закладу не має. При проведенні індивідуальних бесід із студенткою було з`ясовано, що ОСОБА_1 не має тісних стосунків з донькою, а також не бере участі у матеріальному її забезпеченні та не підтримує ніяких контактів із нею (а.с.21-22).
З довідки про доходи №826 від 28 жовтня 2021 року, виданої ВП «Рокитнівський фаховий медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради вбачається, що ОСОБА_2 отримує у вказаному навчальному закладі стипендію у розмірі 980,00 грн. на місяць (а.с.23).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з письмового висновку органу опіки та піклування виконкому Дубровицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , відносно дочки ОСОБА_2 №07-1484 від 29 листопада 2021 року, ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після її смерті неповнолітня ОСОБА_2 зібрала речі та переїхала проживати до своєї хрещеної матері ОСОБА_4 , жительки с. Колки Сарненського району Рівненської області, в сім`ї якої проживає до цього часу. з 01 вересня 2021 року ОСОБА_2 навчається у ВП «Рокитнівський фаховий медичний коледж» K3BO «Рівненська медична академія» Pівненської обласної ради. Близькою та найбільш значущою людиною для ОСОБА_2 є рідна тітка (сестра матері) - ОСОБА_4 , яка підтримує її, приділяє належну увагу вихованню, постійно цікавиться її успішністю. Батько ОСОБА_1 навчанням дочки не цікавиться, батьківські збори не відвідував, участі у вихованні дочки не приймає. Він не дбає про доньку, матеріально не підтримує, а також не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, відносно дочки ОСОБА_2 , про що також не заперечує і сама ОСОБА_2 . Орган опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , відносно дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.24-26).
При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.
Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.
На підставі наданих суду доказів судом встановлено, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя. Він не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Окрім того, судом встановлено, що він взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не виявляє турботи та інтересу до її життя, не розуміє її потреб, не надає підтримки, внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дитини. Також відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Вищезазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками та відсутності серйозного ставлення до дитини, байдужості до її долі.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком його винної поведінки та є підставою для позбавлення його батьківських прав, а тому, виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, правомірними і доведеними, оскільки позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде відповідати інтересам дитини.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно ч.14 п.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 992,40 грн.
На підставі ст.ст.19, 141, 150, 155, 164-166, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 5 Закону України Про судовий збір ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - задоволити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого влаштування Органу опіки та піклування - виконкому Дубровицької міської ради.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ID-картка № НОМЕР_4 від 03 березня 2021 року орган, що видав 5617.
Суддя: підпис
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.