КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2151/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 757/71450/17-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року, постановлену у складі судді Підпалого В.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Удавіцької Євгенії Валентинівни та зобов`язати вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. протиправною; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцьку Є.В. здійснити перерахунок заборгованості по аліментах відповідно до довідки про заробітну плату заявника на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом в МПП «Дана плюс» та згідно з розрахунково-платіжними відомостями.

Скаргу обґрунтовано тим, що у провадженні Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 згідно з рішенням Нижньогородського районного суду АРК. 20.07.2004 року було відкрито виконавче провадження. Згідно з довідкою-розрахунком від 01.03.2016 року заборгованість складала 116 155, 18 грн.

У червні 2017 року заявник подав до державного виконавця заяву про перерахунок заборгованості, оскільки заявник отримував дохід з 2014 року, працюючи директором та головним бухгалтером за сумісництвом в МПП «Дана плюс», та згідно з розрахунково-платіжними відомостями, заявник отримував дохід за свою працю.

Державний виконавець Удавіцька Є.В. відмовила у перерахунку заборгованості, оскільки, як зазначила виконавець відповідно до відомостей ДФС України та ПФУ, заявник офіційно не був працевлаштований. Державний виконавець зазначила, що заборгованість нарахована відповідно до середньої заробітної плати в м. Києві.

За вищевказаних обставин, заявник звернувся до суду із даною скаргою, вважаючи, що при розрахунку заборгованості за аліментами державний виконавець мала б виходити із фактичного заробітку боржника, а не розраховувати заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення. яким задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що у випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в ухвалі від 14 липня 2020 року у справі № 664/2751/16-ц.

Зазначає, на момент подачі скарги боржник працював в МПП «Дана плюс» на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом, а тому сплачувані ним аліменти мали обраховуватися, виходячи із розміру його заробітної плати, а не з середньої заробітної плати для даної місцевості.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом розгляду скарги, поданої стягувачем у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме законність чи незаконність дій державного виконавця, а предметом розгляду конкретно цієї скарги є саме протиправність, на думку боржника, дій державного виконавця щодо складання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, то суд виходить із того, що складення довідок-розрахунків за аліментами є обов`язком державного виконавця і такий обов`язок останньою виконано.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Доводи боржника про те, що державний виконавець безпідставно розраховує заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, суд відхилив, оскільки заявником не було надано до суду доказів того, що він є офіційно працевлаштованим, що було б підставою для перерахунку заборгованості по аліментах відповідно не до середньої заробітної плати, а до фактичного заробітку.

Суд також звертав увагу на те, що незгода боржника з розміром нарахованих аліментів може бути предметом окремого судового розгляду в порядку позовного провадження, що передбачено ч. 3 ст. 195 СК України.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 колегія суддів погоджується, оскільки висновок суду відповідає матеріалам справи, зроблений з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що державний виконавець не прийняв до уваги довідку про те, що заявник з 2014 року працевлаштований, та не вжив заходів для одержання достовірної інформації щодо доходів платника аліментів, у зв`язку з чим протиправно здійснив розрахунок заборгованості від 01.03.2016 року виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, а не із заробітної плати боржника.

Посилаючись на викладене, просив визнати бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. протиправною; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцьку Є.В. здійснити перерахунок заборгованості відповідно до довідки про заробітну плату заявника на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом в МПП «Дана плюс» та згідно з розрахунково-платіжними відомостями.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Печерському РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2729, виданий 18.06.2003 року Нижньогородським районним судом АР Крим про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 01.03.2017 року, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на 01.03.2017 року становить 116 155, 18 грн.( а.с. 161).

13.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцької Є.В. із заявою про здійснення перерахунку заборгованості на підставі довідок про заробітну плату ОСОБА_1 , складених ним як директором МПП «Дана плюс».

З відповіді державного виконавця Удавіцької Є.В., наданої за підписом начальника відділу Коблош О.Й., вбачається, що згідно з відомостями ДФС України та ПФУ боржник офіційно не був працевлаштованим, а тому у зв`язку із вищенаведеним перерахунок зі сплати аліментів не може бути здійснений.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів виконавчого провадження, копія якого наявна в матеріалах даної справи, встановлено наступне.

Як свідчать дані трудової книжки ОСОБА_1 , 31.10.2014 року боржник був звільнений з роботи в ТОВ «Рада 6», та 01.11.2014 року прийнятий на роботу МПП «Дана плюс» на посаду директора та головного бухгалтера за сумісництвом.

Запис про місце роботи в МПП «Дана плюс» внесено особисто ОСОБА_1 на підставі наказу № 12-п/к від 01.11.2014 року.

Відповідно до наказу № 12-п/к від 01.11.2014 року, який винесено ОСОБА_1 , як засновником МПП «Дана плюс», ОСОБА_1 приступає до обов`язків на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом.

Відповідно до довідки № 1 від 13 червня 2017 року, виданої начальником відділу МПП «Дана плюс» Райченком В.М., ОСОБА_1 працює директором та його посадовий оклад становить 3200 грн. в місяць.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про доходи ОСОБА_1 та його місця роботи за період з 2014 року по дату звернення до суду з даною скаргою (листопад 2017 року) з офіційних джерел, зокрема, відомості з Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України.

Крім того, згідно з відповіддю Пенсійного фонду України від 28.02.2019, наданою на запит державного виконавця про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 28.02.2019 на запит державного виконавця про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, відсутня інформація стосовно боржника ОСОБА_1 щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 та 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Установивши, що за період з листопада 2014 року по березень 2017 року відсутні докази отримання ОСОБА_1 заробітної плати у визначеному законом порядку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за даний період заборгованість по аліментах правильно визначена державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як того вимагає ч. 2 ст. 195 СК України.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що він надав державному виконавцю розрахунково-платіжні відомості на оплату йому заробітної плати за період з 2014 - 2017 роки, правильно не були прийняті судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до п. 14.1.48 ст. 14 Податкового кодексу України, заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Пунктом 164.6 ст. 164 ПК України ( станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 2 розділу ІV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 10-1 від 18.06.2014 року, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства, підлягають занесенню до облікових карток Реєстру застрахованих осіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що на момент подачі скарги боржник працював в МПП «Дана плюс» на посаді директора та головного бухгалтера за сумісництвом, йому нарахована заробітна плата відповідно до розрахунково-платіжних відомостей, а тому сплачувані ним аліменти мали обраховуватися з його заробітної плати, а не з середньої заробітної плати для даної місцевості, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про доходи ОСОБА_1 , його місце роботи з офіційних джерел, зокрема, відомості з Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України щодо отримання доходів боржником та його місця роботи.

Зазначені доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ОСОБА_1 не надано до суду індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, які б містили інформацію щодо суми нарахованого і отриманого заробітку у встановленому законом порядку.

Враховуючи відсутність відомостей щодо офіційного працевлаштування боржника ОСОБА_1 та джерела отримання доходу, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах виходячи з середньостатистичної заробітної плати по м. Києву, що є правильним, з огляду на встановлений ст. 195 СК України та Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», норм ст. 195 Сімейного кодексу України, відповідно дії державного виконавця у виконавчому провадженні були законними та правомірними, а тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою. Судом першої інстанції була дана належна оцінка доводам заявника у сукупності з наявними у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.