Провадження № 2/521/1978/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мазун І.А.
за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,
До Малиновського районного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 липня 2020 року до жовтня 2021 року - в загальному розмірі 113 382 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Договору підряду №150/07/20 від 01.07.2020р., по теперішній час працює у Причорноморському державному регіональному геологічному підприємстві на посаді 2-го помічника капітана НДС «Іскатєль». В порушення вимог ст. 115 КзпП України, йому несвоєчасно виплачується заробітна плата, тому за період з липня 2020р. по жовтень 2021р. борг становить 113 382 грн. Посилаючись на порушення відповідачем його права на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно Договору підряду № 150/07/20 від 01.07.2020р., ОСОБА_1 по теперішній час працює у Причорноморському державному регіональному геологічному підприємстві на посаді 2-го помічника капітана НДС «Іскатєль». (а.с. 13)
Пунктом 3.1 відповідного Договору передбачено, що замовник зобов`язується виплачувати винагороду в розмірі 7825 грн. в місяць. Сума матеріальної винагороди при її виплаті оподатковується передбаченими законодавством України податками.
Згідно розрахункових листів, наданих позивачем, вбачається, що відповідач заборгував позивачу заробітну плату за період з липня 2020р. по жовтень 2021р. загальною сумою 113 382 грн.
Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно зі ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з позивачем невиплаченої заробітної плати відповідач суду не надав.
Таким чином, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідачами не виконано, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачами не спростований.
Відповідно до ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Суд на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи викладені обставини, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з 01 липня 2020 року до 31 жовтня 2021 року в загальному розмірі 113 382 грн.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1133,82 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 94, 97, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 267, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задовольнити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН