Провадження 2/193/208/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 квітня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Томинця О.В.,
при секретарі судового засідання Хомич Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування наказу про передачу земельної ділянки у комунальну власність та скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку,
Стислий виклад позиції позивача.
У зв`язку із відсутністю вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (в електронному вигляді), позивачка звернулася до землевпорядної організації із проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте у відповідь її було повідомлено, що на місці її земельної ділянки розташовані (зареєстровані) земельні ділянки комунальної власності Вакулівської сільської ради (100% накладка).
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ворон А.І. в судове засідання не з`явився, подав клопотання, за яким просив справу розглядати за відсутності його та позивачки, позов підтримав і просив його задовольнити (а.с.31).
Представники відповідачів Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання повторно явку свої представників не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позов суду не подали. Заяв про розгляд справи без участі їхніх представників чи відкладення розгляду справи до суду теж не направили.
Процесуальні дії у справі.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачів, судом, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.
При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
18 січня 2022 року ухвалою суді було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.
30 березня 2022 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Фактичні обставини встановлені судом.
У зв`язку із відсутністю вказаної вище земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, позивачка звернулася до землевпорядної організації з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідь її усно повідомлено, що на місці її земельної ділянки розташовані (зареєстровані) земельні ділянки комунальної власності, які передані у комунальну власність Вакулівської сільської ради відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (100% накладка).
Так, в матеріалах справи маються витяги з протоколу № 1 від 17.08.1998 рішення зборів уповноважених членів КСП імені Шевченка Софіївського району, згідно яких були задоволені заяви ОСОБА_1 складеної від свого імені та від імені її ж, але як спадкоємця після смерті (батька) ОСОБА_2 , про їхній вихід з членів цього підприємства, згідно якого також погоджено виділення їй особисто та за спадкодавця ОСОБА_2 по 10,70 умовних кадастрових гектарів (а.с.17 на звороті, 18).
10.10.1998 КСП імені Шевченка складено акт, погоджений цього ж дня головою Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, про передачу та прийом власнику сертифіката, серії ДП №0119459, позивачці ОСОБА_1 земельної частки (паю) в натурі, площею 21,380 га (а.с.18 на звороті).
Крім того, за рішенням Нововасилівської сільської ради від 23.10.1998 № 11 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано безкоштовно земельні ділянки площею 10,570 га та 10,810 відповідно у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель колишньої власності КСП ім. Шевченка. При цьому, у вказаному рішенні навпроти прізвища ОСОБА_2 мається застережений печаткою сільської ради запис, що після його смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії НОМЕР_1 від 05.02.1999, власницею цієї земельної ділянки є позивачка ОСОБА_1 (а.с.17).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
В редакції Земельного кодексу України (чинної до 01.01.2013 р.), яка діяла на момент виникнення права власності позивачів на земельні ділянки а саме в ст. 126 зазначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 10 розд. VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Враховуючи, що ніхто не може бути незаконно позбавленим приватної власності, разом із тим, що право власності позивачки на земельну ділянку виникло раніше дати винесення спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, суд дійшов висновку, що наказ ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-3762/15-18-СГ від 27.09.2018 про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність, в частині фактичного передання земельної ділянки належної позивачці у комунальну власність Вакулівській сільській раді площею 21,3800 га підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 222 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (надалі Порядку), рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру, його територіальних органів або до суду.
Відповідно до п. 223 згаданого Порядку, Держгеокадастр розглядає скарги на рішення Державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки (крім випадків, коли щодо земельної ділянки наявний судовий спір).
Відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до абзацу четвертого п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про земельної ділянки державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішення питання про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З матеріалів справи вбачається що представник позивача сплатив за подання позовної заяви всього 1816 грн. (а.с. 1).
Виходячи зі змісту вказаних положень закону, беручи до уваги те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 908 грн. з кожного.
Щодо заявлених вимог позивачем про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне .
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
В матеріалах справи наявні копія договору про надання правової допомоги від 04.02.2021, укладеної між адвокатом Вороном А.І. та позивачем ОСОБА_1 (а.с. 11-12), копія свідоцтва про право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю (а.с.12 на звороті), копія ордеру, серії АЕ №1022135 на надання правничої допомоги від 04.12.2021 (а.с. 9), та розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у справі від 04.12.2021 (а.с.8)
Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали позовної заяви не містили.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
За змістом положень п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України, суд може призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, визначити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, але винятково за клопотанням такої сторони.
Між тим, окрім заяви про можливість розгляду цивільної справи без участі позивача та його представника, датованої 15.02.2022 (а.с.31), до суду від представника позивача на день постановлення цього рішення, більше жодних заяв/клопотань не надходило.
На підставі викладеного, керуючись ст. 78, 152 ЗК України, ст. 316, 317, 321 ЦК України 258 - 260, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування наказу про передачу земельної ділянки у комунальну власність та скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, - задовольнити.
Стягнути з Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі по 908 (дев`ятсот вісім) гривень з кожного.
У задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Повний текст рішення виготовлено 28.04.2022.
Суддя О.В. Томинець