Справа № 507/1288/21
Провадження № 2/507/22/2022
Номер рядка звіту 31
РІШЕННЯ
"29" квітня 2022 р. Любашівський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді - Дармакуки Т.П.
при секретарі судового засідання Копищик М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства із обмеженою відповідальністю виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» , товариства із обмеженою відповідальністю «Південна житниця» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування запису про державну реєстрацію,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
02 серпня 2019 р. між ТОВ ВНФ «Зеленогірське» та ТОВ «Південна житниця» укладено договір суборенди земельної ділянки, строк дії якого до 27 грудня 2020 року.
В жовтні 2020 року вона повідомила відповідачів листом, що не має наміру продовжувати термін дії договору та просить її земельну ділянку не засівати.
Жодних договорів та додаткових угод із відповідачами вона не підписувала, але як стало її відомо з інформаційної довідки щодо земельної ділянки, строк дії договору встановлено до 27 грудня 2030 року. На її запит представник Зеленогірської селищної рада надала копію додаткової угоди, яка нібито укладена між нею та ТОВ ВНФ «Зеленогірське» про продовження строку оренди земельної ділянки терміном до 27 грудня 2030 року, але підпис на додатковій угоді не її, що свідчить про відсутність її волевиявлення. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просила позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні 11 січня 2022 р. просили позов задовольнити із підстав викладених в позові, в подальшому згідно заяв просили справу розглянути у їхню відсутність, позов задвольнити.
Відповідач ТОВ ВНФ «Зеленогірське» про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений відповідно до ст..128 ЦПК України за місцезнаходженням, що зазначене в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач відзив на позов , заяв чи клопотань суду не надав.
Представник відповідача ТОВ «Південна житниця» адвокат Пілюк Р.В. в судовому засіданні 11 січня 2022 року просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що ОСОБА_1 уклала додаткову угоду , відповідно до якої отримала орендну плату за 2017-2026 роки. В судове засідання 29 квітня 2022 року представник відповідача ТОВ «Південна житниця» адвокат Пілюк Р.В. не з`явився , надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позову просив відмовити.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 20 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито
провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін (а.с.30).
Ухвалою від 04 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано із Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області оригіналу додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 27 грудня 2010 року, укладену 08 листопада 2016 року, а також витребувану оригінал вказаної угоди у Державного реєстратора Гвоздавської сільської ради Ігнатовського М.А. (а.с.44).
Ухвалою від 02 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано із Подільської районної державної адміністрації Одеської області оригіналу додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 27 грудня 2010 року, укладену 08 листопада 2016 року (а.с.60).
Ухвалою від 11 січня 2022 року за клопотанням представника позивача витребувано із Управління «Центру надання адміністративних послуг» Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області оригіналу додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 27 грудня 2010 року, укладену 08 листопада 2016 року, а також витребувано зазначену угоду у відповідача ТОВ «Південна житниця» (а.с.98-99).
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що між до товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 27.12.2010 р. (а.с.12-14)
З умов зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_1 надала, а ТОВ ВНФ «Зеленогірське» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гвоздавської сільської ради площею 5,24 га, договір укладено на 10 років.
Із додаткової угоди від 08 листопада 2016 року до договору оренди землі від 27 грудня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 передала в оренду ПП «Універсал» земельну ділянку площею 5,24 га призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гвоздавської сільської ради Подільського району Одеської області, строком до 27 грудня 2030 року (а.с.15).
У пункті 9 зазначеної додаткової угоди до договору оренди землі визначена орендна плата.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Позивач звернулася з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди, посилаючись на те, що цю додаткову угоду вона не укладала та не підписувала.
При цьому , доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог в частині не підписання договору оренди землі позивачем не надано. Від призначення почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису, представник позивача відмовилася, оскільки суду не надано оригінал примірника відповідного договору.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
За викладених обставин позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі не підлягають задоволенню з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію вказаної додаткової угоди до договору оренди землі є похідними від позовних вимог про визнання недійсною додаткову угоду від 08 листопада 2016 року до договору оренди землі , тому у їх задоволенні також слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В задоволені позову відмовлено повністю, тому судові витрати покладаються на позивача.
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
В завдоленні позову ОСОБА_1 до товариства із обмеженою відповідальністю виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» , товариства із обмеженою відповідальністю «Південна житниця» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування запису про державну реєстрацію відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення виготовлено 04.05.2022 року.
Суддя: Т.П. Дармакука