Номер провадження 22-ц/804/361/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року в справі номер 243/11517/20 за позовом Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради до ОСОБА_1 про повернення надмірно отриманої субсидії,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулось УСЗН Слов`янської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про повернення надмірно отриманої субсидії,обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 з листопада 2014 року перебуває на обліку в УСЗН Слов`янської міської ради (далі Управління) як одержувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Під час звернення до Управління з заявами та деклараціями 05.11.2014 року, 17.08.2015 року та 18.10.2016 року ОСОБА_1 вказувала ОСОБА_2 як особу, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

01.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗН із заявою, в якій зазначила про зміни у складі родини, у зв`язку зі зняттям з реєстрації ОСОБА_2 в травні 2017 року, та просила також призупинити діючу субсидію та призначити нову.

При опрацюванні документів для призначення житлової субсидії з 01.05.2020 року без особистого звернення громадян (в автоматичному режимі) виявлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи.

Отже, ОСОБА_1 надала недостовірну інформацію, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів у вигляді субсидії з 01.06.2017 року по 30.04.2020 року на суму 25366,42 грн.

За результатами перевірки ОСОБА_1 надіслано повідомлення №11-11/2936-3 від 28 липня 2020 року про необхідність повернення в добровільному порядку надмірно отриманої житлової субсидії. Однак, відповідачка надмірно отриману житлову субсидію у добровільному порядку не повернула.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь Державного бюджету через УСЗН незаконно отриману субсидію в сумах 14299,49 грн, 3734,76 грн, 7332,17 грн відповідно, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року позов Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради до ОСОБА_1 про повернення надмірно отриманої субсидії задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету через Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області надмірно отриману субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг субсидії в розмірі 14299 (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету через Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області надмірно отриману субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг субсидії в розмірі 3734 (три тисячі сімсот тридцять чотири) грн 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету через Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області надмірно отриману субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг субсидії в розмірі 7332 (сім тисяч триста тридцять дві) грн 12 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2021 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийняте з грубим порушенням процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи.

Справу було відкрито в порядку спрощеного провадження, що є недоцільним та не забезпечує об`єктивний та всебічний розгляд справи, оскільки дана справа має велике значення для відповідачки, адже суми які просить стягнути з неї позивач перевищують її пенсію за місяць в 10 разів. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження позбавив її можливості заявити про виклик свідків, які можуть підтвердити факт проживання ОСОБА_2 за іншою адресою.

Крім того, позовна заява не містить достатніх доказів для задоволення позовних вимог.

Позивачем не доведено винну поведінку відповідачки, її зацікавленість у поданні завідомо недостовірних даних, та що позивачем було своєчасно, в порядку та на умовах визначених чинним законодавством вжито всі необхідні дії для перевірки поданих відомостей для призначення житлової субсидії.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з визнання з боку відповідачки позовних вимог, відтак позивач УСЗН Слов`янської міської ВЦА був звільнений від обов`язку доказування.

Стосовно визнання позовних вимог, вона зазначає, що текст заяви їй було продиктовано працівником суду. Оскільки відповідачка не має фахових юридичних знань, вона не могла надати оцінку написаній заяві і лише після отримання рішення суду зрозуміла, що нею було підписано заяву про визнання позовних вимог.

Також, з моменту подання позовної заяви до винесення судом рішення по суті їй не було роз`яснено її права учасника судового процесу, чим порушено принцип змагальності сторін.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 05.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН Слов`янської міської ради із заявою №1474 про призначення житлової субсидії разом із довідкою про забезпеченість житловою площею, декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 6-10).

З заяви №03-24/1407 від 17.08.2015 року про призначення житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відповідно до рішень УСЗН Слов`янської міської ради про призначення субсидії ОСОБА_1 остання певний період користувалася житловою субсидією (а.с. 12-17).

18.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН з заявою, в якій просила зупинити діючу субсидію та призначити нову на підставі того, що за вказаною адресою фактично не мешкає ОСОБА_2 (а.с. 18).

Згідно із наведеною заявою про призначення житлової субсидії від 18.10.2016 року ОСОБА_1 просила призначити їй житлову субсидію, та надала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де зазначено що ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає за даною адресою (а.с. 19).

На підставі вищевказаної заяви 24.10.2016 року, 03.12.2016 року УСЗН винесено рішення про призначення ОСОБА_1 субсидії в певному розмірі (а.с. 20, 21).

01.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН із заявою, якою просила зупинити дійсну субсидію, оскільки її син ОСОБА_2 знятий з реєстрації за місцем проживання в травні 2017 року (а.с. 22).

Згідно із наведеною заявою про призначення житлової субсидії від 01.06.2017 року ОСОБА_1 просила призначити їй житлову субсидію, та надала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. У вказаній декларації відомостей про ОСОБА_2 не зазначено (а.с. 23).

З довідки про забезпеченість житловою площею №46, дата, місяць не зазначено, 2017 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 (а.с. 24).

Рішеннями УСЗН від 03.10.2017 року, 04.10.2017 року, 05.11.2017 року, 26.01.2018 року, 18.02.2018 року, 09.04.2018 року ОСОБА_1 призначено житлову субсидію в певному розмірі (а.с. 25-31).

Згідно із заявою про призначення житлової субсидії від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 просила призначити їй житлову субсидію, та надала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. У вказаній декларації ОСОБА_1 зазначила свого чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 32-34).

Рішеннями УСЗН від 25.07.2018 року, 24.09.2018 року, 19.11.2018 року, 08.11.2018 року, 26.01.2019 року, 19.02.2019 року, 14.04.2019 року, 18.04.2019 року ОСОБА_1 призначена житлова субсидія в певному розмірі (а.с. 35-41).

Згідно із заявою про призначення житлової субсидії від 22.05.2019 року ОСОБА_1 просила призначити їй житлову субсидію, та надала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. У вказаній декларації ОСОБА_1 зазначила свого чоловіка ОСОБА_3 із зазначенням його фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 42- 44).

Рішеннями УСЗН від 18.07.2019 року, 21.08.2019 року, 23.07.2019 року, 23.09.2019 року, 22.09.2022 року, 21.11.2019 року, 23.10.2019 року, 21.02.2020 року, 17.12.2022 року, 18.04.2020 року, 24.02.2020 року, 23.04.2020 року, 05.05.2020 року ОСОБА_1 призначено житлову субсидію в певному розмірі (а.с. 45-51, 55).

З довідки ЦНАП № 65376 від 04.05.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 52).

Згідно із витягом з протоколу №03-43/16-04 від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 припинено надання житлової субсидії у зв`язку із неповідомленням протягом тридцяти календарних днів відомостей, які впливають на призначення житлової субсидії (а.с. 53).

З довідки відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб №22-15/1811 від 07.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.03.1999 року (а.с. 56).

З службової записки №07-42/98 від 13 травня 2020 року видно, що відповідно до особової справи, складеної на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано дві особи, призначення субсидії здійснювалось з урахуванням однієї особи (а.с. 57).

Як вбачається з акту №11-20/279 від 27.07.2020 року про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення всіх видів державних соціальних допомог, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 не надала інформацію про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого були надміру виплачені кошти в сумі 25366,42 грн за період з 01.06.2017 року по 31.05.2020 року, включно (а.с. 58).

28.02.2020 року позивачем на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про необхідність повернення надмірно виплачених коштів у сумі 25366,2 грн. Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 59, 60).

22.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с. 73).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з їх обґрунтованості та не оспорюваності обставин справи сторонами, що підтверджено матеріалами справи.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із п. 2 Постанови КМУ №329 від 27.04.2018 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. №1022» з 01.05.2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяв і декларації, якщо у складі, домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно із поданою декларацією про доходи та майновий стан, особа, яка отримує субсидію, була попереджена про відповідальність за подання недостовірної інформації як про її доходи та майновий стан, так і про доходи та майновий стан членів її сім`ї, зареєстрованих у жилому приміщенні, про що свідчить підпис цієї особи у заяві про отримання житлової субсидії. Під час перевірки повноти та достовірності поданої інформації, УСЗН Слов`янської міської ради виявило, що відповідачкою ОСОБА_1 не було надано достовірну інформацію про місце реєстрації її сина ОСОБА_2 .

Згідно із п. 3 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ зазначеною вище, призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Відповідно до п. 13 Положення громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.

Тому відповідачка ОСОБА_1 повинна була надати нову заяву і декларацію, в якій зазначити відомості про свого сина, оскільки останній не був знятий з реєстрації за даною адресою, як вона повідомляла раніше, внаслідок чого було призначено субсидію на одну особу.

Пунктом 22 Положення передбачено, що у разі відмови управителя, об`єднання, виконавця комунальної послуги або громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується у судовому порядку.

Оскільки сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, тому до правовідносин з повернення цієї суми застосовуються приписи глави 83 ЦК України.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №727/5743/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, не може бути повернуто суму надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії, зокрема, в тому випадку, якщо позивачем не доведено, що виплату здійснено добровільно, а не внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку ОСОБА_1 , як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

Суд першої інстанції виходив з вимог статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені вище обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнав вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 до суду подано письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що вона позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, тому судом першої інстанції правильно прийнято до уваги її заяву у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та задоволено вимоги позивача з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд першої інстанції вірно встановив недобросовісність ОСОБА_1 , як набувача субсидії, що була виражена у неподанні достовірної інформації.

ОСОБА_1 не повідомила позивача про свій сімейний стан, внаслідок чого змінився розмір її доходу, який враховується при призначенні субсидії, тому відсутні визначені пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України підстави, які унеможливлюють повернення безпідставно набутих коштів - надмірно перерахованої (виплаченої) суми субсидії.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставний розгляд справи в порядку спрощеного провадження, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, посилання відповідачки на неправильність розгляду справи в порядку спрощеного провадження є необґрунтованим, оскільки дана справа не становить значного суспільного інтересу, а також ОСОБА_1 не було подано заяву про розгляд справи в порядку загального провадження.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу змагальності сторін та того, що рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на заяві про визнання позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного: заява написана і підписана безпосередньо ОСОБА_1 , написання заяви про визнання позовних вимог не порушує принцип змагальності сторін, оскільки факти на які спирається УСЗН підтверджуються документами, наявними в матеріалах справи. Зазначені вище документи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 квітня 2022 року.

Суддя: