Ухвала

Іменем України

04 травня 2022 року

м. Київ

справа № 686/8864/15-ц

провадження № 61-3507ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Шепетівський МВДВС) щодо виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/8864/15/2/688/3622/15 у справі № 684/8864/15-ц, що виразилося в непоновленні виконавчого провадження № 51495620 з виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/8864/15/2/688/3622/15; зобов`язати Шепетівський МВДВС поновити виконавче провадження № 51495620 з виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/8864/15/2/688/3622/15.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 06 квітня 2016 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист № 686/8864/15/2/688/3622/15 для примусового виконання рішення суду, який перебував у провадженні Шепетівського МВДВС, виконавче провадження № 51495620. 11 травня 2017 року заступником начальника Шепетівського МВДВС Лапінською Т. І. була винесена постанова «Про повернення виконавчого документа до суду», однак він як стягувач отримав указану постанову лише 16 липня 2020 року. Суд не повідомляв його про повернення виконавчого листа. 10 серпня 2020 року він звернувся до начальника Шепетівського МВДВС зі скаргою на постанову державного виконавця від 11 травня 2017 року «Про повернення виконавчого документа до суду». За результатами розгляду його скарги 21 жовтня 2020 року було винесено постанову № 8 «Про результати перевірки виконавчого провадження», в якій зазначено, що дії заступника начальника Шепетівського МВДВС Лапінської Т. І. у виконавчому провадженні № 51495620 були такими, що повною мірою відповідали Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з правомірністю дій виконавця та усуненням причини повернення виконавчого документа (боржник відмовився від апеляційної скарги) він звернувся до Шепетівського МВДВС із заявою від 10 червня 2021 року про поновлення виконавчого провадження № 51495620. Однак замість постанови про поновлення виконавчого провадження йому надійшов лист «Про надання інформації № 27631», з якого випливає, що виконавче провадження завершено (з посиланням на постанову від 11 травня 2017 року «Про повернення виконавчого документа до суду»), а документи виконавчого провадження знищено за терміном зберігання. Шепетівський МВДВС прирівняв постанову про повернення виконавчого документа до суду до постанови про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим підстави закінчення виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», і серед них немає такої підстави як повернення виконавчого документа до суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що постанова державного виконавця Шепетівського МВДВС «Про повернення виконавчого документа до суду» ніким не оскаржувалася. Виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/8864/15/2/688/3622/15 у справі № 684/8864/15-ц не перебуває на виконанні у Шепетівському МВДВС, з 2017 року не звернений до примусового виконання, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця поновити виконавче провадження.

06 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), мотивована обставинами, наведеними в його скарзі на дії та бездіяльність Шепетівського МВДВС. Римський А. В. вказав, що закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого документа - це різні процесуальні дії, з різними наслідками їх вчинення. Такий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду України від 21 червня 2000 року у справі № 6-106п00. Виконавче провадження не може бути завершене постановою про повернення виконавчого документа до суду, який його видав, у разі поновлення строку на апеляційне оскарження.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року, у справі №686/8864/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» (далі - ПАТ «Хмельницькобленерго»), третя особа - Приватне підприємство «Енергокомплект», про витребування майна з чужого незаконного володіння. Зобов`язано ПАТ «Хмельницькобленерго» повернути ОСОБА_1 зі свого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35 10кВ, розташовану в місті Шепетівці Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції в сумі 268 196 грн та 9 500 грн судових витрат. Вказана ухвала заявником не оскаржувалася та набрала законної сили.

На примусовому виконанні Шепетівського МВДВС в період з 22 червня 2016 року по 11 травня 2017 року перебував виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року № 686/8864/15/2/688/3622/15 у справі № 686/8864/15-ц.

11 травня 2017 року відповідно до вимог статей 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на 11 травня 2017 року) державним виконавцем Шепетівського МВДВС Лапінською Т. І. винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду, що його видав у зв`язку з надходженням ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року.

Постановою заступника начальника Шепетівського МВДВС від 21 жовтня 2020 року №8 «Про результати перевірки виконавчого провадження» дії державного виконавця Шепетівського МВДВС Лапінської Т. І. при виконанні виконавчого провадження № 51495620 визнано такими, що повною мірою відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час здійснення відповідних виконавчих дій.

Згідно з повідомленням від 08 липня 2021 року «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/8864/15-ц від 06 квітня 2016 року повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2016 року № 686/8864/15/2/688/3622/15 у справі № 686/8864/15-ц.

З інформації, наданої Шепетівським МВДВС у листі від 02 червня 2021 року № 27631, вбачається, що виконавче провадження № 51495620 завершено 11 травня 2017 року відповідно до вимог статей 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а оригінал виконавчого документа повернуто до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У листі також зазначено, що Шепетівський МВДВС не має можливості поновити виконавче провадження, оскільки воно вилучено з архіву та знищено, згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 29 січня 2021 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 316/373/20 (провадження № 61-17902св20) викладено такі правові висновки.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на травень 2017 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (частина перша статті 41 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, у разі якщо виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (заява стягувача про повернення), то стягувач згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону України «Про виконавче провадження».

З аналізу статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що законодавцем визначено вичерпний список підстав для повернення виконавчого документа стягувачу (частина перша статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), при цьому законодавець надав право стягувачу, у разі повернення йому виконавчого документа з підстав, передбачених цією статтею, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, однак протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на травень 2017 року, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Отже, повернення виконавчого листа до суду, який його видав з підстав, зазначених у статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення дій державним виконавцем у травні 2017 року (у разі залишення цього судового рішення без змін), не позбавляє стягувача права звернути це судове рішення до виконання повторно, однак з урахуванням вимог статті 223 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа (далі - ЦПК України 2004 року) (частини другої статті 273 ЦПК України), статті 368 ЦПК України 2004 року (статті 431 ЦПК України), статей 4, 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки постановою державного виконавця від 13 травня 2017 року виконавчий лист № 2-3205/10, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області 11 січня 2011 року, було повернено до суду, який його видав згідно зі статтями 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження», то підстави для застосування положення статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» та відновлення виконавчого провадження відсутні, оскільки вказана постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа відповідала нормам чинного на той час Закону, не була визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Встановивши, що постановою державного виконавця Шепетівського МВДВС Лапінської Т. І. від 11 травня 2017 року виконавчий лист № 686/8864/15/2/688/3622/15, виданий Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 06 квітня 2016 року, було повернуто до суду, який його видав згідно зі статтями 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження», суди попередніх інстанцій в цій справі дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відновлення виконавчого провадження та правильно відмовили в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року прийнято відмову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від його апеляційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року та закрито апеляційне провадження у справі. Таким чином, з 16 травня 2017 року заявник мав право звернути вказане рішення суду до виконання. 18 травня 2017 року, тобто після повернення виконавчого документа, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року, у зв`язку з неможливістю його виконання. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та змінено спосіб і порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції в сумі 268 196 грн та 9 500 грн судових витрат. Отже, після повернення виконавчого документа до суду ОСОБА_1 знав про невиконання рішення суду і вживав заходів, спрямованих на його виконання, тому мав змогу повторно пред`явити виконавчий лист до виконання або поцікавитися станом виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, з урахуванням задоволення судом його заяви про зміну способу і порядку його виконання.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги не свідчать про протиправність дій чи бездіяльності державного виконавця Шепетівського МВДВС Лапінської Т. І. при виконанні виконавчого провадження № 51495620.

Посилання заявника на ухвалу Верховного Суду України від 21 червня 2000 року у справі № 6-106п00 не заслуговує на увагу, оскільки у вказаному судовому рішенні відсутні правові висновки щодо застосування Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набув чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Хмельницького Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко