Справа № 211/6018/15-ц
Провадження № 2/211/45/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 квітня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Мариненко Е.П.

у відсутність: представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

відповідача Воробйова А.А.

представника відповідача Саргсян М.Л.

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія » до ОСОБА_1 звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» звернулось до суду 08.09.2015 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0307/0308/88-040, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18 000,00 дол. США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 19.03.2008 року по 18.03.2018 р.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 0307/0308/88-040 від 19.03.2008 р.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 19.03.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та іпотекодавцем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0307/0308/88-040-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на 6 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 56, 5 кв.м., житловою площею 36, 4 кв.м.. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2006 р., № 1144, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 104П 117-117 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «КБТІ» 28.03.2006 року за № 10224239.

Позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 31.07.2015 р. має заборгованість у розмірі 128217,91 грн., з яких:

тіло кредиту 123187,12 грн.

відсотки 5030,79 грн.

Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 128217,91 грн. за кредитним договором № 0307/0308/88-040 від 19.03.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності відповідачеві, визнати право власності за банком на цю квартиру та стягнути з відповідача судові витрати на користь держави.

27.05.2016 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на квартиру не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 09.10.2018 року дане заочне рішення було скасоване.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 10 2018 року призначено підготовче судове засідання та ухвалою суду від 02.07.1019 року підготовче судове засідання було закрито та справу було призначено до судового розгляду по суті.

До закриття підготовчого судового засідання 03.01.2019 року представник первісного позивача ПАТ «Дельта Банк» звернулася до суду з заявою про заміну предмета позову, просила суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 128217,91 грн. за кредитним договором № 0307/0308/88-040 від 19.03.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності відповідачеві, а саме трикімнатну квартиру, житловою площею 36,4 кв.м., загальною площею 56,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що з позовними вимогами не згоден та вважає їх незаконними і необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також його представником ОСОБА_2 були надані додаткові письмові пояснення, вказуючи що такі позовні вимоги банку у спосіб як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, не можуть вирішуватися в судовому порядку та що банком не надано підтвердження щодо суми боргу та відповідності вартості іпотечного майна, є необґрунтованими, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника банку відповідь на відзив не надходила.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року до участі у справі замість позивача ПАТ «Дельта Банк» було залученого його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Представник позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в особі директора Лукаш О.А. раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився, раніше його представник ОСОБА_2 зверталася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. В задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № 0307/0308/88-040 від 19.03.2008 року, укладеного між Відкритим Акціонерним Товариством «Сведбанк» відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 18000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних на строк до 18.03.2018 року (а.с.6-9).

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки №0307/0308/88-040-Z-1 від 19.03.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, житловою площею 36,4 кв.м, загальною площею 56,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. 28.03.2006 року в реєстрі правочинів за № 1144 (а.с.10-12).

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором №0307/0308/88-040 від 19.03.2008 року (а.с.20-27).

11 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направлено відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу про повернення суми заборгованості, яка станом на 31.07.2015 року становить 5932,78 доларів США (а.с.16-19).

Позивач мотивує свої вимоги тим, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем.

Як слідує з позовної заяви, за Кредитним договором, станом на 31.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 128217, 91 грн., з яких: тіло кредиту - 123187,12 грн., та відсотки - 5030,79 грн.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції чинній на час виникнення правовідносин), іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

З копій наданих відповідачем до свого відзиву квитанцій видно, що останній виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором погашаючи заборгованість у різному розмірі в період в тому числі і після звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Правовідносини пов`язані із зверненням стягнення на іпотечне майно та захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України від 2003 року № 435-IV ( далі ЦК ) та Законом України « Про іпотеку» 2003 року № 898-IV ( далі Закон 898-ІV).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Приписами ст.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч.1, ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що кредитний договір №0307/0308/88-040 від 19.03.2008 року сторонами укладено в письмовій формі, визначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів.

Проте стороною позивача не надані суду жодні первинні бухгалтерські документи (їх засвідчені копії), що могли б підтвердити факт здійснення бухгалтерської операції як видачі кредиту ОСОБА_1 так і наявну суму заборгованості позичальника.

Проте ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не було надано до суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором №0307/0308/88-040 від 19.03.2008 року з урахуванням сплачених відповідачем коштів. Єдиним розрахунком заборгованості відповідача, є розрахунок що був доданий до позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» та складений станом на 31.07.2015 року, який не є повним, відображує тільки загальні суми заборгованості.

Розрахунку який й би відображав заборгованість з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості враховуючи надані відповідачем копії квитанцій ( від 23.01.2015 року на суму 946,06 грн., від 23.02.2015 року на суму 1700,88 грн., від 23.03.2015 року на суму 1147,49 грн., від 22.05.2015 року на суму 1033,94 грн., від 30.06.2015 року на суму 1050, 77 грн., від 24.07.2015 року на суму 2201,57 грн., від 11.08.2015 року на суму 1063,15 грн., позов подано до суду 08.09.2015 року, далі від 01.03.2016 року на суму 542,00 грн., від 23.05.2016 року на суму 505,00 грн., від 23.06.2016 року на суму 747,00 грн., від 23.08.2016 року на суму 1012,00 грн., від 23.09.2016 року на суму 1037,00 грн., від 26.12.2016 року на суму 263,00 грн., від 09.02.2017 року на суму 808,00 грн., від 17.03.2017 року на суму 810,00 грн. ) які б відображались у ньому щоб суд міг перевірити, матеріали справи не містять. З наявних у справі матеріалів дійсну суму заборгованості відповідача за кредитним договором, чи відсутність такої на момент винесення рішення, суд встановити не може.

Таким чином взагалі не можливо встановити чи виникло право позивача на вказаний вид стягнення, оскільки матеріалами справи неналежне виконання умов кредитного договору, наявність зазначеної позивачем заборгованості за ним, не стверджені, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що визначено ч. 6 ст. 81 ЦПК України

Отже відсутність первинних документів про надання кредиту, нарахування відсотків (виписка по банківському рахунку, платіжне доручення, меморіальний ордер) та погашення заборгованості по кредитному договору, позбавляють суд можливості перевірити обставини, викладені в позовній заяві щодо фактичного здійснення бухгалтерської (господарської) операції про надання кредиту, та наявної суми заборгованості.

Верховний суд у постанові від 30.01.2018р. по справі №161/16891/15-ц дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що:

- відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів;

- керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Національного банку, від 30.12.1998, №566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Оцінивши надані позивачем докази за свої внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що виконаний банком розрахунок заборгованості станом на 31.07.2015 року, за відсутності первинних документів, не є достатнім доказом заборгованості за кредитом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Приписами ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На переконання суду позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження обставин існування заборгованості за кредитним договором, за вказаних обставин суд не вбачає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову позивачу, звільненому від сплати судового збору, було відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати в частині сплати судового збору віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Судові витрати в частині судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко