ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4967/22 Справа № 215/8232/21 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 215/8232/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є дочкою ОСОБА_2 , який працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Довідкою комунальної установи «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Серії АА № 0000301 від 13 лютого 2020 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням, яке виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача.

Позивач вважає, що винним в смерті батька є відповідач - ПрАТ «Північний ГЗК», оскільки підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці, але цього не зробило. Смерть батька спричиняє моральні страждання та переживання, ніяка сума компенсації не може компенсувати ту втрату, яку понесла позивач, оскільки ніяка сума не може повернути радість спілкування з батьком. Всі ці обставини дуже ускладнюють життя позивача, тому що вона втратила близьку для неї людину.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та обов`язкових платежів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 2 270 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку позивача суд першої інстанції не врахував, що смерть батька є для неї незворотною втратою, яка не підлягає відновленню та яка завдає позивачу тривалих глибоких моральних страждань, оскільки позивач залишилася без піклування та поради батька, тому до теперішнього часу позивач перебуває у напруженому стані, а смерть близької людини змусила переглянути відношення до життя та здоров`я, що викликає у позивача почуття страху за своє життя та життя близьких.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батько позивача - ОСОБА_2 з 28.11.1970 року по 27.03.1972 року, тобто 1 рік 4 місяці, працював електрогазозварювальником на «Північному гірничо-збагачувальному комбінаті». При цьому, підпадав під вплив на організм зварювальної аерозолі, концентрація якої в повітрі робочої зони перевищувала ГДК (а.с.12-14).

Працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 33 роки 10 місяців, ОСОБА_2 отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 05.10.2017 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 90 %, та першу Б групу інвалідності безстроково (а.с.15).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 31 грудня 2009 року, професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло внаслідок праці в шкідливих умовах, зокрема, на підприємстві відповідача, де через особливості технологічного процесу зварювання металів та несистематичного застосування засобів пилоподавлення, характеризувались виділенням зварювальної аерозолі концентрація якої в повітрі робочої зони перевищувала норми ГДК.

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є вплив зварювальної аерозолі, концентрація якої перевищувала норми ГДК (а.с.12-14).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.10.2019 року - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 років (а.с.16).

Відповідно до довідки комунальної установи «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Серії АА № 0000301 від 13 лютого 2020 року, встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с.17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька внаслідок отриманого ним професійного захворювання з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 31 грудня 2009 року, довідкою посмертного огляду по встановленню причинного зв`язку між смертю та профзахворюванням від 13 лютого 2020 року, встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема, на підприємстві відповідача, що потягло за собою в подальшому смерть ОСОБА_2 , що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини, зокрема, відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

На переконання колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача по справі, яка втратила підтримку близької людини, ступінь вини підприємства відповідача, яке не створило безпечних умов праці, тому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: