Провадження № 2/755/3430/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді: Хромової О.О.,

при секретарі: Кошель К.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства про захист прав споживачів, стягнення збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства (далі - Коледж), збитки у зв`язку з невиконанням умов договору та одностороннім його розірванням, у розмірі 16 250,00 грн, а також моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 вересня 2020 року його син

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення приймальної комісії був зарахований до Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. ОСОБА_2 є студентом 1-го курсу, 12 групи, який відповідно до договору

від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ мав здобувати освітньо-професійний ступень фахового молодшого бакалавра за спеціальністю 241 «Готельно-ресторанна справа», за спеціалізацією «Ресторанне обслуговування», відділення «Ресторанне господарство» на денній, платній формі навчання. На виконання пункту 6.3 вищевказаного договору позивачем сплачено на рахунок відповідача 16 250,00 грн, а саме: 8 125,00 грн - 21 серпня 2020 року та 8 125,00 грн

- 22 січня 2021 року. Додатковою угодою від 10 червня 2021 року до договору від 13 серпня

2020 року № 26/РО/9/ФМБ змінено найменування Виконавця з Київського державного коледжу туризму та готельного господарства на Київський фаховий коледж туризму та готельного господарства.

ОСОБА_2 мав академічну заборгованість за атестаційний період другого семестру і до липня 2021 року намагався її ліквідувати. В коледжі йому було повідомлено про те, що в серпні 2021 року буде сформована комісія, на якій можливо буде ліквідувати заборгованість із зазначенням дати та часу її проведення. Проте, без проведення комісії та без погодження із Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, наказом відповідача від 05 липня 2021 року № 325 неповнолітнього сина позивача було відраховано з коледжу з 05 липня 2021 року за невиконання навчального плану. Жодного письмового повідомлення від Коледжу про дату та час проведення комісії ні позивач, ні його син - не отримували.

На запит позивача від 26 серпня 2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації повідомила про те, що 20 квітня 2021 року до Служби надійшов лист Київського державного коледжу туризму та готельного господарства № 136-01-07 з проханням погодити відрахування з коледжу неповнолітнього студента ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак дане питання не було погоджене із Службою, про що свідчить лист від 06 травня 2021 року № 10223-1929.

Позивач також зазначає, що загальновідомим є факт того, що у період з вересня 2020 року по липень 2021 року діяв загальнодержавний карантин і внаслідок карантинних обмежень навчання у коледжі здійснювалося переважно дистанційно. Для дистанційного навчання останній купив сину ноутбук з відеокамерою, оскільки без нього таке навчання виявилося взагалі неможливим. Потім тривалий час ОСОБА_2 не міг зареєструватися в системі відповідача, оскільки, як потім вже виявилось, відповідач в своїй системі невірно вказав ім`я ОСОБА_2 , а саме помилково було вказано « ОСОБА_2 », замість правильного « ОСОБА_2 ». Внаслідок такої помилки з апострофом неповнолітній син позивача не отримував дистанційного навчання впродовж тривалого часу.

Відповідно до пункту 3.2 договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ у відповідача як замовника не передбачено права відрахування з коледжу особи, в інтересах якої укладено договір у зв`язку із невиконанням навчального плану.

Згідно із пунктом 8.2.5 договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ дія договору припиняється в односторонньому порядку у разі видання наказу про відрахування особи, в інтересах якої укладено договір, з числа студентів коледжу згідно із законодавством.

Відповідач самостійно в односторонньому порядку розірвав договір від 13 серпня

2020 року № 26/РО/9/ФМБ на підставі пункту 8.2.5, а тому позивач має право на відшкодування збитків. Розмір збитків складається із сплаченої позивачем суми за перший рік навчання сина, а саме 16 250,00 грн.

Також ОСОБА_1 зазначає, що відрахування неповнолітнього сина з коледжу призвело до порушення звичного його способу життя, для організації якого він та неповнолітній син були змушені докладати додаткових зусиль, що вплинуло на психічний стан дитини. Внаслідок незаконного відрахування ОСОБА_2 змушений вступати до школи № 306, та витрачати ще 1 рік на навчання у 10-му класі школи, оскільки у 2020 році до коледжу він вступив після закінчення

9-го класу школи № 300. У зв`язку з вищевикладеним, син позивача отримав психологічну травму, втратив душевний спокій, в нього порушився сон, відчуває себе приниженим через таку несправедливість з боку відповідача. Вважає, що відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 70 000 гри є розумною та справедливою компенсацією душевних страждань неповнолітньої дитини.

09 грудня 2021 року представник відповідача - Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства - адвокат Шеремет О.О., подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві представник відповідача зазначив, що Положення про порядок переведення відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затверджене наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245 регулює питання переведення студентів, які навчаються за освітньо-кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст та бакалавр, а також питання відрахування та поновлення студентів, які навчаються за освітньо - кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та магістр у вищих закладах освіти незалежно від підпорядкування та форм власності. Проте, підстави та порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів фахової передвищої освіти, визначений статтею

44 Закону України «Про фахову передвищу освіту», зокрема частина п`ята статті 44 Закону встановлює, що Положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин Положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки не затверджене, відрахування ОСОБА_2 здійснене відповідачем відповідно до умов договору та приписів статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту», які не містять вимоги щодо обов`язкового погодження відрахування неповнолітнього студента з органами у справах неповнолітніх.

Щодо доводів позивача про ненадання відповідачем студенту ОСОБА_2 можливості ліквідувати академічну заборгованість та недотримання відповідачем пункту 8.3.4 Положення про організацію освітнього процесу у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, представник відповідача зазначає таке.

Пункт 8.3.4 Положення про організацію освітнього процесу у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства визначає Порядок організації системи оцінювання успішності навчання здобувачів ступеня вищої освіти «бакалавр», і жодним чином не стосується здобувачів фахової передвищої освіти.

Як вбачається з договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ ОСОБА_2 здобував освітньо-професійний ступінь фаховий молодший бакалавр за освітньо-професійним рівнем фахової передвищої освіти, з одночасним виконанням освітньої програми профільної середньої освіти професійного спрямування. Тому пункт 8.3.4 Положення не міг врегульовувати питання ліквідації академічної заборгованості здобувачів фахової передвищої освіти.

Окремо представник відповідача звертає увагу суду, що вищевказане Положення затверджене 05 вересня 2018 року, тобто до прийняття Закону України «Про фахову передвищу освіту» від 06 червня 2019 року № 2745-VІІІ, який набрав чинності 09 серпня 2019 року, тому вказаним положенням взагалі не врегульоване питання щодо оцінювання якості освіти фахових молодших бакалаврів, та не може бути застосоване до спірних правовідносин.

Крім того, студенту ОСОБА_2 надавалась можливість ліквідувати академічну заборгованість, у строк до липня 2021 року (до періоду відпусток викладачів), шляхом видачі направлень на перескладання навчальних дисциплін, з яких утворилася заборгованість, Однак, студент надав до відділення лише одне направлення про перескладання однієї навчальної дисципліни «Фізична культура». Вказана обставина підтверджується відомістю обліку успішності від 21 травня 2021 року № 88 та направленням від 11 червня 2021 року № 9.

Невиконання ОСОБА_2 вимог навчального плану, а саме не атестація з 3-х навчальних дисциплін та одержання незадовільних оцінок ще з 6-ти навчальних дисциплін, а також

128 пропусків навчальних занять без поважних причин в повній мірі підтверджується журналом обліку роботи академічної групи 12-РО на 1, 2 семестри 2020-2021 навчального року, зокрема, зведеною відомістю обліку успішності студентів та відвідування занять, що стало підставою для відрахування останнього з числа студентів.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, представник відповідача - адвокат Шеремет О.О., зазначає, що договірні умови неможливо було виконати внаслідок дій особи, в інтересах якої укладено договір про надання освітньої послуги та внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків позивачем, тому вимога про відшкодування моральної шкоди безпідставна та необґрунтована. Студент відрахований в порядку визначеному договором та відповідно до чинного законодавства у сфері фахової передвищої освіти.

Також у поданому відзиві представник відповідача просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

13 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про фахову передвищу освіту» підготовка фахових молодших бакалаврів здійснюється за освітньо-професійними програмами відповідно до галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців з вищою освітою.

Відповідно до пункту 8.2.5 Договору дія договору припиняється у разі видання наказу про відрахування особи в інтересах якої укладено договір з числа студентів коледжу згідно із законодавством. При цьому, дія договору припиняється в односторонньому порядку. Згідно із частиною п`ятою статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту» положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Єдиним чинним таким положенням є Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затверджене Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245.

Так, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про фахову передвищу освіту» до приведення законодавства з питань (підпункт 8 пункту 2) фінансування закладів фахової передвищої освіти, оплати праці, стипендіального, соціального та пенсійного забезпечення, державної цільової підтримки, а також здобуття фахової передвищої освіти у відповідність із вимогами цього Закону, умови та порядок фінансування закладів фахової передвищої освіти, оплати праці, стипендіального, соціального та пенсійного забезпечення, державної цільової підтримки, а також здобуття фахової передвищої освіти зберігаються на рівні вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації. Проте відповідач помилково вважає, що до спірних правовідносин не застосовується Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затверджене Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245.

Крім того, відсутні докази надання ОСОБА_2 можливості ліквідувати академічну заборгованість саме у строк до липня 2021 року. Жодних повідомлень про визначення такого строку (до липня 2021 року) ні позивач, ні його син, не отримували ні усно, ні письмово.

Враховуючи, що відповідач здійснив відрахування ОСОБА_2 з числа студентів з порушенням чинного законодавства, то однозначно має місце вина відповідача за невиконання умов договору, оскільки згідно укладеного між сторонами договору від 13 серпня 2020 року строк навчання складає з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року і його розмір становить

16 250,00 грн, а тому, з урахуванням положень статті 906 ЦК України та частини другої статті

10 Закону України «Про захист прав споживачів», вказана сума заподіяного збитку підлягає стягненню.

23 грудня 2021 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що наказ відповідача від 05 липня 2021 року № 325 «Про відрахування з числа студентів коледжу» не скасований, освітня послуга відповідачем була надана в повному обсязі згідно з умовами договору та в межах здійсненої позивачем оплати, а тому відсутні будь-які підстави для відшкодування вартості наданої освітньої послуги. Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості навчатися дистанційно через допущену описку в його імені не відповідає дійсності, оскільки механічна описка в імені користувача жодним чином не впливає на доступ до системи.

Також необгрунтованим є посилання позивача на те, що негативні результати навчання студента ОСОБА_2 безпосередньо залежали від запровадження дистанційного навчання, оскільки дистанційне навчання на період запровадження карантинних заходів, здійснювалося в усіх навчальних закладах міста Києва.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із довідкою Київського державного коледжу туризму та готельного господарства від 02 вересня 2020 року № 293 ОСОБА_2 є студентом 1-го курсу денної форми навчання, спеціальності «Готельно-ресторанна справа», за спеціалізацією «Ресторанне обслуговування», освітньо-професійний ступінь «Фаховий молодший бакалавр». Термін навчання з 01 вересня

2020 року по 30 червня 2023 року.

13 серпня 2020 року між Київським державним коледжем туризму та готельного господарства та ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 укладено договір № 26/РО/9/ФМБ, предметом якого є надання ОСОБА_2 освітніх послуги.

За умовами укладеного договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання послуг, а саме: підготувати фахівця з фаховою предвищою освітою за освітньо-професійним рівнем фахової предвищої освіти, освітньо-професійний ступінь: фаховий молодший бакалавр. Форма навчання: денна; місце і строк надання освітньої послуги:

АДРЕСА_1 , з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року. Спеціальність: 241 «Готельно-ресторанна справа», спеціалізація - «Ресторанне обслуговування», освітньо-професійна програма: «Готельно-ресторанна справа» (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Договору).

На виконання пункту 6.3 вищевказаного договору позивачем було сплачено на рахунок Київського державного коледжу туризму та готельного господарства 16 250,00 грн, а саме:

8 125,00 грн - 21 серпня 2020 року та 8 125,00 грн - 22 січня 2021 року.

Додатковою угодою від 10 червня 2021 року до договору від 13 серпня 2020 року

№ 26/РО/9/ФМБ змінено найменування Виконавця з Київського державного коледжу туризму та готельного господарства на Київський фаховий коледж туризму та готельного господарства.

Згідно із витягом з Наказу від 05 липня 2021 року № 325 ОСОБА_2 відраховано з числа студентів Київського державного коледжу туризму та готельного господарства з 05 липня

2021 року за невиконання навчального плану.

З листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 серпня 2021 року № 10223-10223-5(з)-3751 вбачається, що Служба у справах дітей та сім`ї не погоджує відрахування неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з числа студентів Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина друга статті 901 ЦК України встановлює, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до підпункту 2.5 Договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ у разі дострокового припинення дії договору, у зв`язку з ненаданням замовнику освітньої послуги - виконавець зобов`язаний, повернути невикористану частину коштів, що були внесені замовником, як попередня плата за надання освітньої послуги, за винятком випадків передбачених цим пунктом. Якщо дія договору припиняється в поточному семестрі з ініціативи замовника або з підстав передбачених п.п. 8.2.2, 8.2.5, 8.2.6 цього договору зобов`язання виконавця вважаються виконаними, а кошти, сплачені за поточний семестр, поверненню не підлягають.

Згідно із підпунктом 8.2.5 пункту 8.2 Договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ дія договору припиняється у разі видання наказу про відрахування особи, в інтересах якої укладено договір з числа студентів коледжу згідно із законодавством. При цьому, дія Договору припиняється в односторонньому порядку.

Також пунктом 8.2 Договору від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ визначено, що у разі припинення договору з підстав передбачених п.п. 8.2.2, 8.2.3, 8.2.5, 8.2.6, припинення договору оформлюється відповідним розпорядчим документом Виконавця.

Таким чином, суд не вбачає порушень з боку відповідача щодо одностороннього розірвання договору, оскільки відповідно до абзацу 4 частини першої статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту» підставою для відрахування здобувача фахової передвищої освіти є невиконання індивідуального навчального плану.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не виконав навчальний план за другий семестр 2020-2021 навчального року, а саме отримав незадовільні оцінки з шести навчальних дисциплін та за результатами оцінювання рівня знань, неатестований з трьох навчальних дисциплін, що підтверджується витягом з журналу обліку роботи академічної групи 12-РО та викладачів за 1,2 семестри 2020-2021 років.

При цьому, відповідач розірвав договір в порядку визначеному Договором від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ, з дотриманням вимог статей 901, 903, 907 ЦК України та на підставі абзацу 4 частини першої статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту».

Вказуючи на порушення порядку відрахування студента ОСОБА_2 , позивач посилається на Положення про порядок переведення відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затверджене наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245, яким визначено, що дане Положення регулює питання переведення студентів, які навчаються за освітньо-кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст та бакалавр, а також питання відрахування та поновлення студентів, які навчаються за освітньо- кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та магістр у вищих закладах освіти незалежно від підпорядкування та форм власності.

Підстави та порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів фахової передвищої освіти, визначений статтею 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту».

Зокрема, частина п`ята статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту» встановлює, що Положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин, Положення про відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах фахової передвищої освіти, центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки не затверджене, відрахування ОСОБА_2 здійснене відповідачем відповідно до умов договору та приписів статті 44 Закону України «Про фахову передвищу освіту», які не містять вимоги щодо обов`язкового погодження відрахування неповнолітнього студента з органами у справах неповнолітніх.

Суд також не бере до уваги обставину щодо неможливості ОСОБА_2 тривалий час отримувати освітню послугу в режимі дистанційного навчання, у зв`язку з неможливістю останнього зареєструватися в системі через помилку, допущену відповідачем в імені студента, чим позивач обґрунтовує наявність пропусків навчальних занять та одержання його сином незадовільних оцінок. На підтвердження зазначених доводів позивачем надано роздруківку зображення екрану ноутбука (скрін-шот), з якої вбачається що ОСОБА_2 зайшов до електронної системи відповідача через яку здійснюється дистанційне навчання, незважаючи на описку в його імені, а тому дана роздруківка не є доказом неможливості участі ОСОБА_2 в дистанційному навчанні, а навпаки, свідчить про зворотне.

Таким чином, суд вважає, що освітня послуга студенту ОСОБА_2 була надана в повному обсязі, згідно із вимогами навчальної програми та відповідно до умов договору і той факт, що особа в інтересах якої укладено договір від 13 серпня 2020 року № 26/РО/9/ФМБ не прийняла освітню послугу, не звільняє замовника освітньої послуги від обов`язку оплатити надану послугу, в силу приписів статей 903 та 907 ЦК України та умов вищевказаного договору.

Відповідно до частини шостої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства збитків, які складаються із сплаченої позивачем суми за перший рік навчання

ОСОБА_2 у сумі 16 250,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в частині другій пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня/

2014 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 липня

2020 року у справі № 815/2603/16, від 16 жовтня 2019 у справі № 815/6107/17 і від 04 березня

2020 року у справі № 815/2215/15.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), зробила висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

З аналізу обставин справи та вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних з перелічених доказів завдання моральної шкоди, також не обґрунтовано її розміру, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства про захист прав споживачів, стягнення збитків та моральної шкоди в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 901, 903, 907, 1167 ЦК України, статтями 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства про захист прав споживачів, стягнення збитків та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 травня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова