Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2022 Справа №607/19341/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Тернопільська міська рада про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що він разом із сім`єю в складі трьох осіб, на підставі ордеру №15, виданого згідно графіку переселення (протокол №36 від 20.11.2001 року), проживав у квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира не приватизована та належить до державного житлового фонду. У 2010 році, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, шлюб між позивачем та ОСОБА_2 - розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_3 , переїхали в іншу квартиру для окремого проживання. 30 серпня 2012 року ОСОБА_2 придбала собі квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , однак разом із дочкою залишаються зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг не надають. У квартирі немає особистих речей відповідачів, спірним житлом вони не цікавляться. Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою зумовлює для ОСОБА_1 додаткові матеріальні затрати, попри те, що він являється особою з інвалідністю і єдиним його доходом є пенсія в розмірі 1 854,00 грн. в місяць.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзиву на позов не подали.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує.

Представник Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

17 березня 2022 року у даній справі проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

26 серпня 2003 року ОСОБА_2 , на підставі графіку переселення (протокол №36 від 20.11.2001 року), видано ордер №15, на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_1 , площею 18 кв.м. із сім`є в складі трьох осіб.

Як вбачається із довідки №1384/07-2, виданої 25.10.2021 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно обліку технічної інвентаризації, станом на 29.12.2012 року, кімната АДРЕСА_1 в бюро не зареєстрована.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.10.2021 року, ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, по АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м., житловою 45,7 кв.м.

Згідно довідки №35 від 21 жовтня 2021 р., виданої ОСББ «Обрій Тернопіль» у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до актів обстеження 06.09.2021 року та 10.10.2021 року, складених членами комісії ОСББ «Обрій Тернопіль 1» у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проживає один.

Згідно акту №1 обстеження квартири від 18.02.2019 року, складеного комісією ОСББ «Лучаківського, 6» у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , проживає без реєстрації її дочка - ОСОБА_3 .

Як вбачається із, наявних при матерілах справи, копій квитанцій, оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , проводить ОСОБА_1 .

Згідно довідки про доходи №3102 1611 4954 0144, виданої 12.10.2021 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1 854,00 грн. в місяць.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що вони є сусідами позивача у даній справі, а тому можуть ствердити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але тривалий час не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вже більше двадцяти років. Відповідачам у даній справі ніхто не чинив жодних перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло.

Відповідно із частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно вимог ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без поважних причин, не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки тривалий час не користуються ним, заяв у ОСББ «Обрій Тернопіль 1» про їх тимчасову відсутність та збереження за ними права користування спірним житлом - не подавали. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, що підтверджено наведеними та дослідженими судом доказами, а саме поясненнями свідків та складеними актами обстеження від 06.09.2021 року та 10.10.2021 року, а їх відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання відповідачів що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття зазначеної особи з реєстраційного обліку, а тому у задоволенні позовної вимоги про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , слід відповити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., тобто по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. із кожної.

У решті вимог, відмовити.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 29 квітня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан