ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1334/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, КМР), в якому просить визнати ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_2 особами, які проживали зі спадкодавицею ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) понад п`ять років однією сім`єю до часу відкриття спадщини та визнати за позивачем право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів не мала, а останні п`ять років до моменту смерті проживала з позивачем ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що квартира АДРЕСА_1 належить його матері ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Косенко О.О.07.05.2002 року. 01.09.2020 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавці ОСОБА_2 на дане нерухоме майно.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.02.2021 року, залишеним без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.04.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання належності спадкового майна спадкоємцю та визнання права власності, відмовлено.

Зазначає, що у вказаній квартирі на протязі п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 разом із нею проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які доглядали за ОСОБА_3 до смерті, вели разом з нею спільне господарство, організували обряд поховання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в загальному порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на викладене у заяві, зазначивши про достатність усіх обставин, необхідних для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України, а саме факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 протягом п`яти років до її смерті, ведення ними спільного господарства та бюджету, допомоги один одному в різних побутових питаннях.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив, в якому просив слухати справу без їх участі.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про смерть № 662 від 10.01.2003 року.

В судовому засіданні позивач зазначив, що померла ОСОБА_3 у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів не мала.

Згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.06.1994 року, дублікат якого видано 31.07.2000 року.

Відповідно до копії довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки № 247 від 16.02.2007 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає дві особи: ОСОБА_3 , з 17.01.1989 року, ОСОБА_2 , з 17.01.2001 року.

З ксерокопії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що остання зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 17.01.2001 року, а ОСОБА_1 , з 22.04.2008 року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 27.02.2018 року.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. від 01.09.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки останнім не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.02.2021 року, залишеним без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.04.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_5 про визнання належності спадкового майна спадкоємцю та визнання права власності на спадщину, відмовлено.

У відповідності до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

За змістом ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування в даній справі є встановлення двох юридичних фактів:

- проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем;

- тривалість такого проживання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається лише на докази, які виникли після смерті спадкодавця, а саме, на письмові свідчення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Однак дані письмові свідчення не є надійним джерелом фактів і не можуть підтверджувати будь-які обставини, оскільки особи, які їх підписували не приводилися до присяги, не попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, не допитувалися судом в порядку передбаченому статтею 230 ЦПК України, а відтак вони в силу ч.2 ст.229 ЦПК України не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно зі ст.ст. 69, 90, 91, 213 ЦПК України, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні, попереджаються про кримінальну відповідальність та приводяться до присяги. І лише в такому випадку їх покази є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

З ксерокопії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі ОСОБА_3 лише 17.01.2001 року, а ОСОБА_1 через п`ять років після смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не охоплює п`ятирічний строк, як зазначено у позові ОСОБА_1 .

Будь-яких інших письмових доказів, які б вказували на те, що позивач його мати та ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, матеріали справи не містять.

Покази позивача, надані суду в судовому засіданні, не є засобом, яким встановлюються докази в розумінні статті 76 ЦПК України, а в якості свідка показання в судовому засіданні суду позивач не давав. Доказом можуть вважатися лише надані позивачем під час письмового опитування в порядку 93 ЦПК України покази свідка.

Крім того, суд не може ґрунтувати свої висновки лише на показаннях свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки покази свідків не є достатніми доказами про наявність сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.

Для встановлення факту спільного проживання показання свідків не можуть бути єдиною підставою. На це звернув увагу Верховний Суд при розгляді справи № 343/1821/16-ц від 16 січня 2019 року та в № 129/2115/15-ц від 14 лютого 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність усталених стосунків, взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.

Однак, матеріали справи не містять письмових доказів вселення до спадкодавця та проживання з нею не менш як п`ять років, про сплату комунальних платежів (відповідно до кількості проживаючих осіб), ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного придбання майна у спільну сумісну власність, взаємних прав та обов`язків, купівлі майна для спільного користування тощо.

Позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Допустимих, достатніх, належних та переконливих доказів спільного проживання на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше п`яти років до дня його смерті позивачем не надано.

Відповідно до ст. 76 ЦГІК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В пункті 45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», вважаю, що позивачем не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності, а отже відсутні передбачені ст. 1264 ЦК України підстави для визнання його та його матері спадкоємцем четвертої черги.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факти, які б свідчили про факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років, а також те, що позивач не довів з посиланням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 213-215, 256 - 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА