Справа № 472/488/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Тустановського А.О.,

за участю секретаря - Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2019 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2012 року в розмірі 56093,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказав, що 02.11.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором.

Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором.

Станом на 27.02.2019 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 56093,11 грн., з них:

- заборгованість за тілом кредиту 21848,39 грн.;

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 13460,89 грн.;

- пеня за прострочене зобов`язання 17236,54 грн.;

- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 400 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 2647,29 грн.

На підставі викладено позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в розмірі 56093,11 грн.

19 квітня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог Банку з підстав спливу строку позовної давності, оскільки як передбачено умовами договору № б/н від 02.12.2012 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 строк його дії встановлено до 02.12.2014 року. Проте, Позичальником повністю не було здійснено повернення кредитних коштів. Враховуючи ту обставину, що починаючи з 02.12.2014 року (дата закінчення дії договору) Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання та і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, починаючи з 2014 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору № б/н від 02.12.2012 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в березні 2019 року. У постановах Верховного Суду України відображена наступна позиція стосовно вказаної справи, а саме відносно того, що у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів внаслідок порушення кредитного зобов`язання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатись до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі. Тобто, позиція Позивача в частині стягнення процентів в межах позовної давності не вірна, оскільки позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, а відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року, ухваленої по справі № 6-116цс13, яка є обов`язковою для виконання всіма органами судової влади України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, позовна давність за кредитними зобов`язаннями, які виконуються сплатою окремих платежів рахується окремо відносно кожного платежу. Банком було подано до суду про порушення свого права лише у березні 2019 року, а відповідач перестав виконувати своє зобов`язання ще в 2013 році. З цього випливає що до спірного кредитного зобов`язання слід застосувати позовну давність.

Представник позивача АТ КБ Приватбанк в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою до суду була надана заява представника банку Гребенюк О.С. про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність з врахуванням наданих письмових пояснень.

У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 листопада 2012 року ОСОБА_1 ) підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідно до якої, відповідач отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 13 та на звороті/.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, а екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту /а.с. 14 на звороті/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 , за вказаним кредитним договором станом на 27.02.2019 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 56093,11 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 21848,39 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 13460,89 грн.; пеня за прострочене зобов`язання 17236,54 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 400 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2647,29 грн. /а.с. 7-11/.

Відповідач та представник відповідача просять суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив 2014 року, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами 26.03.2019 року /а.с.4/.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся 26.03.2019 року, то суд дійшов до висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позовних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2012 року в розмірі 56093,11 грн. - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.