Справа №198/57/22
Провадження № 2/0198/56/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 травня 2022 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Білинського М.В., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр`ївка Дніпропетровської області в порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обгрунтування заявлених вимог, вказуючи на те, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчинено виконавчий напис за № 178982 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 13 947, 11 грн., відповідно до якого 02.02.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68466655 з примусового виконання виконавчого напису № 178982 від 16.06.2021 року.
Сума позовних вимог складається з наступного: 7882,31 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1099,57 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 2390,46 грн. заборгованість за штрафами і пенею; 1375 грн. заборгованість за комісією.
Стягнення заборгованості проводиться за період 28.04.2014 по 17.05.2021 роки.
Позивач вважає, що оспорюваний ним виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що він жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не укладав, при цьому вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною.
Основні доводи позивача зводяться до наступного:
-з відповідачем - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» він жодних кредитних договорів не укладав;
-06.08.2012 року позивач уклала кредитний договір з ПАТ «Платинум Банк», яким передбачалася можливість отримання кредиту, однак гроші від банку так і не отримала, а отже (відповідно до п. 2.1. підписаного договору), договір вважається неукладеним;
-підписаний договір не передбачає штраф, а лише пеню;
-вказує на неспівпадіння загальної суми заборгованості з її складовими елементами
-відповідач та ПАТ «Платінум Банк» не повідомляли позивача про відступлення права вимоги;
-з часу виникнення права вимоги пройшло 7 років, а позивач не звертався до позивача з вимогою повернути борг.
На підставі наведеного, позивач не погоджується з тим, що дана заборгованість є безспірною.
Посилаючись на ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позивач просив визнати виконавчий напис № 178982, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 16.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 13 947, 11 грв., таким, що не підлягає виконанню, стягнувши з відповідача по справі понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору при поданні позову у розмірі 992,40 грн. та сплачений при поданні до суду заяви про забезпечення позову судовий збір в розмірі 496,20 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява (а.с. 52), у якій остання просить провести розгляд справи без її участі та участі позивача, а також в п. 4 позивач зазначив, що у випадку неявки відповідача до суду без поважних причин або неповідомлення причини неявки та ненадання відзиву на позов не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.5).
Відповідач (його представник) по справі ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за адресою місцезнаходження останніх (а.с. 63-65), при цьому, будь яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов, доказів своєї правоти не надали.
Щодо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., то, як зазначено в позовній заяві (а.с. 5), його не було залучено у якості третьої особи, оскільки його діяльність припинена (що підтверджується листом Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м. Київ) від 16.02.2022 року (а.с. 53), а законодавчо визначена можливість правонаступництва повноважень приватних нотаріусів не визначена.
Третя особа по справі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, при цьому надав суду заяву про розгляд справи без його участі (ас.62).
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 11.02.2022 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження;
- 05.05.2022 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в п. 4 прохальної частини позовної заяви (ас. 5), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав:
- так, судом встановлено, що 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 178982, відповідно до якого з позивача, який є боржником за кредитним договором № 387/4251ВСLВ від 06.08.2012 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», стягнуто заборгованість за період з 28.04.2014 року по 17.05.2021 року в розмірі :
-7882,31 грн. заборгованість за тілом кредита;
-1099,57 грн. заборгованість за відсотками;
-2390,46 грн. заборгованість за пенею і штрафами;
-1375 грн. заборгованість за комісією
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.
Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (ас.28).
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 31.10.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.06.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче.
Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення - вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в частині не отримання останнім повідомлення - вимоги про усунення порушень боржником.
У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання позивачем нотаріусу обгрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушень чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах ВС від 01.09.2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17.
У постанові від 19.03.2021 року у цивільній справі № 750/3781/20 ВС дійшов висновку, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, не переконавшись належним чином у безспірності заборгованості, узгодженості її складових з умовами кредитного договору, порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім при поданні до суду позову судовий збір в розмірі 992, 40 грв. (ас.1, 41) та судовий збір сплачений за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грв. (ас.20, 66).
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2-3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 3 статті141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.
При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обгрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16, від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, між позивачем та адвокатом Ільченко І.В., укладено договір про надання правової допомоги від 07.02.2022 № 5 (ас.15).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано акт виконаних робіт від 10.02.2022 року (а. с.17), копію квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 10.02.2022 року на суму 6000,00 грн. (а.с.18).
Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 07.02.2022 року № 5 професійна правова правнича допомога, що надана позивачу, включала: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань, вказаних у п.1 Договору - стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; складення заяв, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у судах всіх інстанцій під час здійснення цивільного судочинства; інші види правової допомоги, необхідні для виконання доручення клієнта.
Згідно з п. 3.4 Договору про надання правової допомоги від 07.02.2022 року № 5 акт виконаних робіт підтверджує факт надання адвокатом послуг та є невід`ємною частиною договору.
В свою чергу, в акті виконаних робіт від 10.02.2022 року зазначені конкретні послуги, які були надані адвокатом клієнту, їх детальний опис та обгрунтований розрахунок.
Дослідивши вказані докази, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на надання йому правової допомоги в даній справі в сумі 6000,00 грн. є співмірним зі складністю даної справи та обсягом проведеної по справі роботи (зокрема, кількість складених процесуальних документів, так, серед іншого, адвокатом було зроблено значну кількість запитів).
Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та співмірними зі складністю справи, тому підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 265, 268, 280 - 283, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5 п. п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач : ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Рішення складено та підписано 05 травня 2022 року.

Суддя М. В. Білинський