Справа № 591/6376/21
Провадження № 2/591/532/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Скакун Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу №591/6376/21

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Сумський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02 вересня 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 01.08.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Мають спільних дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Зарічного районного суду м.Суми у справі № 591/6123/19 шлюб між ними розірвано. На праві власності їй належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі, окрім неї, зареєстровані також колишній чоловік та діти. Фактично ОСОБА_3 не проживає в квартирі з лютого 2020 року, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири участі не приймає. Реєстрація відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Просить суд визнатиОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_2 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просять задовольнити. Позивач додатково пояснила, що вона сплачує комунальні послуги за квартиру, у зв`язку з реєстрацією відповідача не має можливості отримувати субсидію.

Відповідач ОСОБА_6 проти позову заперечував в повному обсязі. Зазначає, що з січня 2020 року не проживає за адресою реєстрації. Інтерес до житла не втратив, платив за комунальні послуги, оформив та сплачував страховку на житло до червня 2021 року. Як учасник бойових дій з 03.08.2015 по 01.03.2020 перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за адресою: АДРЕСА_1 та отримував пільги на житлово-комунальні послуги за цією адресою в грошовій безготівковій формі. Надалі проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач чинить перешкоди у користуванні житлом, у нього забрала ключі, тому він був змушений виїхати з квартири. Спірна квартира була придбана в шлюбі, але оформлена на матір позивачки. Комунальні послуги оплачував частково у період непроживання у квартирі. Проживає разом із сином на орендованій квартирі, відповідачка проживає разом із донькою. Позивачка зверталась до відповідача з питання зняття з реєстрації у спірній квартирі відповідача та сина, проте відповідач не згоден. З позовом про вселення до суду не звертався.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотання та заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 19 жовтня 2021 року. Розгляд справи відкладався на 04.11.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. У справі оголошено перерву до 25.11.2021 року за клопотанням відповідача. Розгляд справи відкладався за клопотання відповідача на 27.01.2022 року. У справі оголошено перерву на 14.02.2022 року у зв`язку з витребуванням доказів. Розгляд справи відкладено на 22.02.2022 року за клопотанням представника позивача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2012 року. Шлюб розірваний рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 08.01.2020 року справа № 591/6123/19 (а.с.6,8).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.07.2021 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2021 ОСОБА_1 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №4218 (а.с.7,9).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 14.03-08/73249 від 19.01.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , колишній чоловік - ОСОБА_3 , донька ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 (а.с.10).

З акту про непроживання та відсутність особистих речей від 28.08.2021 року, складеного в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вбачається, що в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але з лютого 2020 року за вказаною адресою не проживає, особистих речей не виявлено, спального місця та інших ознак фактичного проживання за зазначеною адресою не виявлено (а.с.11).

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 10.02.2022 № 12.01-26/718/02 про надання інформації ОСОБА_3 , учасник бойових дій, з 03.08.2015 по 01.03.2020 перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за адресою: АДРЕСА_1 та з 01.03.2020 знятий з обліку в ЄДАРП відповідно до поданої заяви від 04.03.2020 (пільгами на житлово-комунальні послуги користувався по 29.02.2020). Пільги на житлово-комунальні послуги за цією адресою в грошовій безготівковій формі з 01.10.2019 по 29.02.2020. Інформація про суму нарахованих пільг і коштів , які перераховані управителям, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та виконавцям комунальних послуг обліковується АТ «Ощадбанк» на облікових записах, які відкриті на кожного пільговика окремо в автоматичному режимі. З 03.06.2020 ОСОБА_3 перебував на обліку в Реєстрі за адресою фактичного місця проживання : АДРЕСА_3 та з 01.02.2021 знятий з обліку відповідно до поданої заяви від 04.02.2021. Пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_3 з 03.06.2020 по 31.01.2021 надавались в грошовій готівковій формі на картковий рахунок , відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк». За січень 2021 року ОСОБА_3 проведено нарахування пільг на загальну суму 1035, 33 грн. З 01.02.2021 року по теперішній час ОСОБА_3 не перебуває на обліку в Реєстрі, пільгами на житлово-комунальні послуги не користується. За призначенням житлової субсидії не звертався та на обліку в департаменті як отримувач житлової субсидії не перебуває (а.с.193).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, належних, допустимих і достовірних доказів які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідача у спірному домоволодінні без поважних причин понад один рік, позивач не надав.

Наявна в матеріалах справи копія акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 28 серпня 2021 року та пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про не проживання відповідача, окрім відомостей того, що відповідач не мешкає за адресою спірного домоволодіння з лютого 2020 року, не містить ніякої інформації щодо поважності чи неповажності причин його не проживання (а.с.11). Інших доказів, які б підтверджували не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин та втрату інтересу до права користування цим житлом, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою : АДРЕСА_1 була придбана 06.09.2013 року та оформлена на матір позивачки - ОСОБА_12 (а.с.7). Відповідачем під час судового розгляду доказів факту набуття вказаної квартири у власність подружжям у шлюбі не надано, відповідач ОСОБА_3 не є співвласником вказаної квартири.

Свідок ОСОБА_11 , допитана в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та проживає на одній площадці з позивачкою з 2018 року. ОСОБА_3 не бачила 1,5-2 роки.

Свідок ОСОБА_13 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 . Знайомий з ОСОБА_3 , але декілька років не бачив його за адресою : АДРЕСА_1 . Йому відомо, що сусіди розлучились. У зв`язку з роботою, не весь час знаходиться вдома, тому міг сусіда ОСОБА_3 і не бачити.

Повідомлені свідками обставини не надають інформації про причини відсутності відповідача за місцем реєстрації.

Враховуючи правові підстави даного позову і його правове обґрунтування, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з огляду на те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Крім того, зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом, а тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду.

Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Однак таких доказів позивач суду не надав, вони спростовуються доводами відповідача ОСОБА_3 , а суд у ході судового розгляду не здобув. Відповідач надав суду докази, що він не втратив інтерес до квартири, в якій зареєстрований, так як ним сплачувались страхові платежі за договором страхування нерухомості (а.с.142-144), за спірною адресою за його заявою нараховувались пільги на сплату житлово-комунальних послуг як учаснику АТО (а.с.199-210), він частково сплачував за комунальні послуги (а.с.63-75). Крім того, в судовому засіданні знайшло підтвердження посилання відповідача на те, що йому чинились перешкоди у користуванні квартирою у зв`язку з відсутністю ключів від квартири.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати понесені по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Сумський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 відмовити у зв?язку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення . В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Сумський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Сумській області, місцезнаходження: м.Суми, вул. Нижньохолодногірська, 8, .

Повний текст рішення виготовлено 04.05.2022.

Суддя О.О.Ніколаєнко