Постанова

Іменем України

05 травня 2022 року

провадження №22-ц/824/5547/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баришівського районного суду Київської області

від 24 листопада 2021 року

в складі судді Червонописького В.С.

у цивільній справі №355/588/21 Баришівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він поніс додаткові витрати на утримання їх спільного з ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь половину від понесених ним додаткових витрат, а саме в розмірі 95 359,95 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою у них народився син ОСОБА_3 , який з червня 2018 року проживає з ним.

Зазначав, судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.11.2019 з відповідачки на його користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ј від всіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Зауважив, що він поніс додаткові витрати на утримання сина, а саме, починаючи з 23.09.2019 по 31.05.2020 дитина проходила навчання у навчальному центрі «Англійська Хелен Дорон» (дошкільне навчання та перший клас), за що було сплачено 52 580,00 грн та 54080,00 грн. А з 01.09.2021 по 31.05.2021 дитина проходила навчання у навчальному центрі «Англійська Хелен Дорон» (другий клас), повна вартість якого становить 64 000,00 грн, а сплачено позивачем на день подання позову 54 080,00 грн.

Крім того, ОСОБА_3 у період з 01.09.2020 по 31.05 2021 навчався у приватній школі «Афіни», за що позивачем було сплачено 4 000,00 грн.

Також позивач посилався на те, що у зв`язку зі схильністю сина до навчання, спорту та необхідністю лікування, ним було здійснено наступні додаткові витрати: придбання дитячої парти та настільної лампи на загальну суму 8 619,00 грн; навчання гри у футбол, повна вартість якого склала 9800,87 грн; лікування ортодонтичного захворювання у ТОВ «Таніт» на суму 6600,00 грн, у ФОП ОСОБА_5 - 520,00 грн та у ФОП ОСОБА_6 - 21750,00 грн; стоматологічні послуги у ТОВ «Таніт» на суму 3195,00 грн та КССС «Час посмішки» - 5650,00 грн; планові щеплення у поліклініці «Мамин дом» на суму 4750,00 грн; виклики лікарів для проведення медичних досліджень та на придбання ліків для сина в період коли він хворів на суму 14 375,00 грн; виклик невідкладної медичної допомоги витрачено 2800,00 грн.

Всього ним було витрачено на навчання, в тому числі вивчення іноземної мови у приватній школі, відвідування спортивних секцій та лікування їх з відповідачкою сина 190 719,90 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взяв до уваги лише заперечення відповідачки, які базувалися на тому, що вона влаштувала дитину на навчання до державного навчального закладу у Баришівському районі Київської області, з чим не погодився позивач та влаштував сина до приватного навчального закладу у м. Києві.

Суд не врахував, що згідно довідки Баришівського НВК «Гімназія загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» від 21.11.2021, яку надала відповідачка, до Баришівського навчального закладу Назар був зарахований в перший клас з 01.09.2020, тоді як він вже з вересня 2019 року відвідував іншу шкоду; закінчив перший клас та був переведений у другий клас в приватній школі «Афіни». На думку позивача, такі обставини вказують на те, що відповідачка подавала документи про зарахування дитини до Баришівського НВК, в той час коли дитина вже закінчила перший клас у місті Києві.

Крім того, звернув увагу, що така позиція відповідачки суперечить її заявам в іншому судовому процесі. Зокрема, у справі №302/1352/19 Міжгірського районного суду Закарпатської області, де ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд судового наказу про стягнення з неї аліментів і вказувала на те, що починаючи з 2019 року їх син відвідує школу у м. Києві, рішення про що спільно прийнято нею та ОСОБА_1 як в найкращих інтересах дитини та з урахуванням того, що вона має постійні відрядження за межами України. Додав, що він не мав можливості надати до суду першої інстанції копії заяви відповідачки про перегляд судового наказу, оскільки остання зберігалася в адвоката в Закарпатській області по справі №302/1352/19. 11.10.2021 направив запит в Закарпатську область з проханням надати копії матеріалів справи №302/1352/19. Даний доказ він зміг отримати після ухвалення оскаржуваного рішення, що на його думку свідчить про поважність причини не надання такого доказу до суду першої інстанції та як наслідок є підставою для врахування його судом апеляційної інстанції.

Зазначив, що не погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позову і в частині інших понесених додаткових витрат на дитину, оскільки всі вчинені ним дії щодо лікування сина направлені на укріплення його здоров`я.

Вважав, що рішення суду про повну відмову в задоволенні позовних вимог про поділ між батьками додаткових витрат на дитину, є передчасним та необ'єктивним.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилався на обставини, які зазначав у позовній заяві.

За наведених обставин просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24.11.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 195-196, 198-199).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка подала відзив. Посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про недоведеність позовних вимог, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 вересня 2019 року позивачем укладено Договір про надання послуг №НБ 23/09/19, відповідно до умов якого ОСОБА_3 проходив навчання з 23.09.2019 по 31.05.2020 у навчальному центрі «Англійська Хелен Дорон» (дошкільне навчання та перший клас).

За вказаний період навчання сина, ОСОБА_1 , відповідно до квитанцій №Р24А671179400А13503 від 24.09.2019. №Р24А671270510А12584 від 24.09.2019, №Р24А673692286А49634 від 30.09.2019, №Р24А688536378А98655 від 31.10.2019, №Р24А671179400А64905 від 28.11.2019, №Р24А713960224А23773 від 30.12.2019, №Р24А729270132АЗ1925 від 11.02.2020, №Р24А736343643А05378 від 28.02.2020, №0.0..1 від 08.05.2020 сплачено 52 580,00 грн.

29 листопада 2019 року Міжгірським районним судом Закарпатської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмір 1/4 частини доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

01 січня 2020 року ОСОБА_1 укладено Договір про надання освітніх послуг №ЕА5 535/1/201920, відповідно до умов якого ОСОБА_3 проходив навчання з 01.01.2020 по 20.01.2020 у приватній школі «Афіни». Повна вартість навчання за вказаний період склала 2000 грн.

27 серпня 2020 року позивачем був підписаний Договір про надання послуг №ТЛ 1/27, відповідно до умов якого ОСОБА_3 проходив навчання з 01.09.2020 по 31.05.2021 у навчальному центрі «Англійська Хелен Дорон» (другий клас). Повна вартість навчання відповідно до наданих суду квитанцій №0.0..1 від 25.09.2020, №0.0..1 від 05.10.2020, №0.0..1 від 29.10.2020, №0.0..1 від 27.11.2020, №0.0..1 від 26.12.2020 становить 6 400,00 грн.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 укладено Договір про надання освітніх послуг №ЕА8 255/2/202021, відповідно до умов якого ОСОБА_3 проходив навчання з 01.09.2020 у приватній школі «Афіни». Вартість навчання складає 4000,00 грн та була сплачена позивачем відповідно до квитанції №0.0..1 від 13.10.2020.

Також за Договором про надання послуг з футбольної підготовки №б/н від 11.10.2018 ОСОБА_3 проходив підготовку за програмою раннього розвитку «Я спортсмен». Повна вартість навчання склала 9 800,87 грн, які позивач сплатив відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера на суму 5 000,00 грн та квитанції ПриватБанку на суму 4800,00грн.

Для занять сина вдома позивач купив дитячу парту та настільну світлодіодну лампу на загальну суму 8619,00 грн.

Згідно з Консультаційним висновком лікаря-ортодонта ОСОБА_8 від 03.03.2020 ОСОБА_3 рекомендовано лікування щелеп з`ємною апаратурою.

Згідно квитанцій №498446 від 03.03.2020, №498448 від 17.07.2020 та № 39241 від 28.12.2020 на стоматологічні послуги ОСОБА_3 позивач витратив у ФОП ОСОБА_6 21 750,00 грн.

Судом також встановлено, що за надані ОСОБА_3 стоматологічні послуги у ТОВ "Таніт" позивачем сплачено загальну суму 9 795,00 грн, у ФОП ОСОБА_5 - 520,00 грн та в КСЄС «Час посмішки» - 5 650,00 грн (а.с. 62-75).

На профілактичні щеплення сину позивач витратив у приватній клініці «Мамин дом» 4750 грн.

За період з червня 2018 року і до дня звернення до суду ОСОБА_3 неодноразово хворів. На консультації лікарів, на проведення медичних досліджень та на придбання ліків для сина Позивач витратив кошти в розмірі 14375,03. За виклик невідкладної медичної допомоги для сина позивач витратив 2800,00 грн.

Загальна сума вищевказаних витрат, здійснених позивачем, становить 190 719,90 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що понесені ним витрати є додатковими витратами на дитину, які викликані особливими обставинами, половина яких складає 95 359,95 грн та підлягають стягненню з відповідачки.

Суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини, застосувавши положення сімейного законодавства, які регулюють дані правовідносини (ст. 185 СК України), врахувавши правові позиції висловлені Верховним Судом у подібних правовідносинах, та з`ясувавши, що понесені позивачем витрати на навчання дитини у приватних закладах освіти, відвідування спортивної секції по футболу, платні щеплення у приватній клініці, придбання дитячої парти та настільної світлодіодної лампи, на виклики лікарів для проведення медичних досліджень, придбання ліків та виклик невідкладної медичної допомоги не викликані особливими обставинами, як то розвитком здібностей дитини або її хворобою, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд першої інстанції правильно зазначив в мотивувальній частині рішення, що відвідування дитиною приватного дошкільного навчального закладу, навчання її в приватному закладі освіти за наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Крім того, як вірно встановлено судом, позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватних навчальних закладах, при наявності можливості проходження навчання у державних навчальних закладах освіти; не навів позивач і мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з матір'ю дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо навчання сина в приватних закладах, обраних ним. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка надавала згоду на відвідування її сином приватного закладу освіти, про що остання наголошувала в своїх поясненнях на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі про видачу судового наказу №302/1352/19, яка знаходиться в провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області, відповідачка у своїй заяві про перегляд судового наказу визнала факт погодження навчання сина в м. Києві не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки такі докази не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Так, матеріали справи не містять копії заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі. А твердження скаржника про те, що копію матеріалів справи №302/1352/19 він зміг отримати на запит лише після ухвалення оскаржуваного рішення, колегія суддів не приймає до уваги, адже як зазначає сам позивач в апеляційній скарзі про подання відповідачкою заяви про перегляд судового наказу йому було відомо ще в 2020 році, тобто до подання позову у справі, яка переглядається (травень 2021 року). Водночас, позивач не звертався до суду з клопотанням про долучення такого доказу.

З наведеного слідує, що позивачем не подано до позовної заяви доказів, про які зазначено в апеляційній скарзі, а також у відповідності до вимог процесуального закону не повідомлено суд першої інстанції про неможливість подання такого доказу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для дослідження судом апеляційної інстанції копії заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу у справі №302/1352/19 Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою надано довідку про зарахування дитини до державного закладу освіти у Баришівському районі, тоді як на день видачі такої довідки дитина вже навчалася в навчальному закладі у м. Києві, не спростовує висновку суду про те, що навчання у приватних закладах освіти не відноситься до тих обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не зазначив інших доводів незгоди з рішенням суду, зокрема в частині відмовлених позовних вимог про стягнення витрат, понесених на придбання дитячої парти та настільної світлодіодної лампи, відвідування занять по футболу, лікування в ортодонта, витрати на стоматологічні послуги, витрати на щеплення, виклик лікарів для проведення медичних досліджень та придбання ліків, виклик невідкладної медичної опомоги, а лише вказав, що рішення суду про повну відмову в задоволенні позовних вимог про поділ між батьками додаткових витрат на дитину, є передчасним та необ`єктивним.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної та вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26.09.2018 у справі №761/6933/17, дійшов правильного висновку, що не відноситься до особливих обставин, які передбачаються можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини і відвідування дитиною спортивної секції (футболу), оскільки таке відвідування відноситься до загального розвитку дитини, не є обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного з батьків, у даному випадку батька.

Крім того, слід враховувати не доведення позивачем, що саме такі заняття пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, якому виповнилося 4 роки на момент зарахування до секції по футболу. Зокрема, позивачем не надано до суду доказів та судом не встановлено, що хлопчик має до цього хист і досяг у цьому об`єктивно виражених істотних результатів порівняно з іншими дітьми його віку, приймав участь у змаганнях, займав призові місця тощо, що у свою чергу доводить наявність таких здібностей і обумовлює їх подальший розвиток.

За таких обставин, понесені позивачем витрати на оплату занять дитини по футболу неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України.

Таким чином, вказані витрати також не є додатковими в розумінні ст.185 СК України.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що сплата позивачем за планові щеплення дитині, проведені в приватному медичному закладі "Мамин дом" теж не відноситься до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами.

Відповідно до статті 49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально- економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно- епідемічне благополуччя.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти інфекційних хвороб, включених до календаря щеплень, та профілактичні щеплення за епідемічними показаннями проводяться для громадян безоплатно за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Аналіз викладених вище норм вказує, що у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно, а профілактичні щеплення є обов`язковими для громадян та включаються до календаря щеплень.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач узгоджував з відповідачкою необхідність проведення вакцинації дитини саме у приватному медичному закладі «Мамин дом». Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач узгоджував якими саме типами вакцин мали бути зроблені дитині щеплення.

Таким чином, підстави для стягнення витрат на проходження сином сторін планових щеплень у приватному медичному закладі відсутні також.

Щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення половини коштів за придбання позивачем дитячої парти та настільної світлодіодної лампи на суму 8619,00 грн, суд вірно зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що вказані об`єкти використовуються саме сином сторін. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина потребувала саме дитячу парту для занять (рекомендації лікарів з даного приводу відсутні в матеріалах справи).

Колегія суддів не може не погодитися з висновком суду і про те, що здійснені позивачем витрати на консультації лікарів, у зв`язку з хворобою сина, проведення медичних досліджень, придбання ліків та виклик невідкладної допомоги не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки не викликані особливими обставинами, а є витратами, які батьки несуть на утримання дітей, виходячи із своїх матеріальних можливостей, які в тому числі, покриваються за рахунок отриманих аліментів.

До того ж, суд врахував, що держава гарантує безоплатне надання медичної допомоги, однак як вбачається з матеріалів справи для отримання медичних консультацій та лікування дитини, позивачем обрано виключно приватні медичні заклади.

Також, в матеріалах справи наявна декларація №0001-Е5МК-Н800, укладена з дільничним лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району м. Києва, проте жодних відомостей про те, що вказаний лікар надавав рекомендації звертатися до приватних закладів охорони здоров`я з метою лікування дитини, матеріали справи не містять.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачем додаткових витрат на стоматологічні послуги сину.

За приписами статті 185 ЦПК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (витрати на спеціальний медичний огляд - довідка медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписка з історії хвороби дитини; рецепти лікарів; довідки; чеки; рахунки; проїзні документи тощо).

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи наявний консультативний висновок лікаря-ортодонта від 03.03.2020, згідно з яким ОСОБА_3 рекомендовано встановлення ортодонтичної апаратури.

Також, в матеріалах справи наявні три квитанції від 03.03.2020, 17.07.2020 та від 28.12.2020, виданих ФОП ОСОБА_6 (а.с. 63-65). З даних квитанцій вбачається, що ОСОБА_3 надавалися стоматологічні послуги на суму 15 450,00 грн, 2 700,00 грн та 3 600,00 грн, які оплачені ОСОБА_1 . Дані квитанції належним чином засвідчені, містять підпис та печатку відповідальної особи, а відтак у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним доказом.

Згідно Акту виконаних робіт від 19.09.2019 ТОВ "Таніт" пацієнту ОСОБА_3 надано наступні послуги: санітарний пакет, рентген-знімок, анестезія аплікаційна, анестезія інфільтраційна/провідникова, видалення молочного зуба, загальною вартістю 1640,00 грн (а.с. 70).

Згідно Акту виконаних робіт від 22.09.2019 ТОВ "Таніт" пацієнту ОСОБА_3 надано наступні послуги: санітарний пакет; установка постійної пломби, загальною вартістю 870,00 грн (а.с. 71).

Згідно Акту виконаних робіт від 29.09.2019 ТОВ "Таніт" пацієнту ОСОБА_3 надано послугу - ортодонтична діагностика 1-й рівень (складання плану лікування), вартістю 1800,00 грн (а.с. 67).

Згідно Акту виконаних робіт від 16.10.2019 ТОВ "Таніт" пацієнту ОСОБА_3 надано наступні послуги: санітарний пакет; анестезія інфільтраційна/провідникова; видалення молочного зуба, загальною вартістю 685,00 грн (а.с. 72).

Згідно Акту виконаних робіт від 26.10.2019 ТОВ "Таніт" пацієнту ОСОБА_3 надано послугу - апарат ортодонтичний двухщелепний зйомний, вартістю 4 800,00 грн (а.с. 68).

У вищевказаних актах зазначено, що замовником (покупцем) наведених в актах послуг є ОСОБА_1 .

В матеріалах справи містяться квитанції, які підтверджують оплату сум, які зазначені в актах вище (а.с. 69).

Згідно квитанцій про оплату з Клініки сучасної сімейної стоматології "Час посмішки" за стоматологічні послуги надані ОСОБА_3 оплачено 5650,00 грн (а.с. 73).

Загальна вартість вищевказаних понесених позивачем витрат на стоматологічні послуги дитині становить 37 465,00 грн.

Вищевказані докази є належними доказами на підтвердження понесення позивачем додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, як то необхідність надання дитині стоматологічних послуг. Зокрема, дані докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме зазначення кому надавалися послуги, вид таких послуг, їх вартість, здійснення оплати таких послуг та вказано платника цих же послуг.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що матеріали справи не містять рекомендацій лікаря щодо звернення до клініки з метою отримання дитиною послуг стоматолога, оскільки як визначає законодавець понесення додаткових витрат на дитину може підтверджуватися як рецептом (рекомендацією) лікаря так і довідкою, чеком, рахунками, тощо).

Доводи відповідачки, що позивач не довів необхідності саме у платних стоматологічних послугах не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки в матеріалах справи містяться докази необхідності здійснення таких витрат та відповідно їх розмір. Отже, такі витрати є додатковими та необхідними, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 СК України.

Доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, що в рахунках та квитанціях на оплату КССС "Час посмішки" відсутні дати колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи (а.с. 73-74).

Натомість, колегія суддів погоджується із доводами відповідачки, викладеними у відзиві на позовну заяву, що наданий позивачем розрахунковий документ про оплату на суму 520,00 грн в Клініці ФОП ОСОБА_5 є неналежним доказом понесення позивачем додаткових витрат на стоматологічні послуги, оскільки такий документ не містить інформації щодо предмета доказування. Так, в цьому документі не зазначено призначення платежу, а тому неможливо встановити за яку послугу та ким сплачено 520,00 грн. Відтак, відсутні підстави для покладення половини цих витрат на відповідачку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на його користь половини понесених додаткових витрат за стоматологічні послуги в сумі 18 732,50 грн (37465,00:2).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на стоматологічні послуги, неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення в частині і ухвалює в цій частині нове судове рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеялційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалю нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

В даній справі позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду із відповідним позовом, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

При зверненні позивача до суду з даним позовом, ураховуючи ціну позову 95 359,95 грн, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 953,59 грн, а за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1430,39 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 18 732,50 грн, то з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий з бір в сумі 468,21 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року в частині стягнення додаткових витрат на стоматологічні послуги - скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати, понесені на стоматологічні послуги, в сумі 18 732 (вісімнадцять тисяч тридцять дві) грн 50 коп.

В іншій частині рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 468 (чотириста шістдесят всім) грн 21 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець