справа № 462/1838/22
УХВАЛА

03 травня 2022 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський радіоремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить поновити його на роботі у ДП «Львівський рдіоремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» на посаді інженера-технолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22 604,00 грн.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що така не відповідає вимогам ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, згідно норм чинного законодавства про працю, середній заробіток не входить до структури заробітної плати, оскільки не є основною чи додатковою заробітною платою, як і не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

Так, згідно згідно викладеної позиції Верховного Суду якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Враховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу тза своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Відтак, виходячи з наведеного, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, а тому позивач має сплатити судовий збір за заявлену ним вимогу про стягнення середнього заробітку.

Частина 1 статті 176 ЦПК України передбачає, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позовної заяви складає відповідно мінімальну суму судового збору - 992,40 грн. та максимальну 12 405,00 грн.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Разом з тим, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звертаючись до суду із вимогою про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 604,00 грн. не наводить обґрунтованого розрахунку заявленої суми, що стягується у визначеному позивачем розмірі.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 177, 185 ЦПК України,

постановив:

Заяву залишити без руху.

Позивач має право протягом п`яти днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху письмово усунути вказані недоліки.Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/1838/22.

Суддя Б. М. Гедз