Справа № 711/7158/21
Провадження № 2/712/1220/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування осіб, які потерпіли від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування осіб, які потерпіли від злочину, посилаючись на те, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 у справі № 711/4559/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 передано на поруки трудовому колективу, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 05.07.2020 виконуючи свої службові обов`язки мав право керування оперативним службовим автомобілем «АД-30 ЗІЛ - 131 ІІМ506» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить 23 Державній пожежно-рятувальній частині 2 Державного пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області. Так, 05.07.2020 близько 13:30 год. ОСОБА_1 керуючи технічно справним вказаним автомобілем, рухаючись на невідкладне службове завдання з увімкненими спеціальними сигналами (проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом), по лівій смузі для руху проїзної частини вул. Надпільна у м. Черкасах, Черкаської області, у напрямку вул. Смілянська, де виконував маневр повороту ліворуч на вказану вулицю, на перехресті з вул. Смілянська, у порушення вимог п.п. 2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, будучи не уважним, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, відступив від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, та не забезпечивши безпеку іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Смілянська на червоний сигнал світлофора, скоїв зіткнення з автобусом «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався по лівій смузі для руху вул. Смілянська у напрямку вул. Свято-Макаріївська, під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого колінного суглобу з багатоуламковим переломом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, саднами м`яких тканин суглобу. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, виникли від дії тупих предметів та могли виникнути при вище зазначених обставинах. Порушення ОСОБА_1 , вимог п.п. 2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких останній мав бути уважним, відповідно реагувати на зміну дорожньої обстановки, рухаючись на оперативному транспортному засобі виконуючи невідкладне службове завдання, відступаючи від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, за умови увімкнення проблискового маячка синього кольору і спеціального звукового сигналу, повинен був забезпечити безпеку дорожнього руху, а тому не виконання водієм ОСОБА_1 зазначених дій, стало умовами та причинами виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради 11 ліжко-днів з 05.07.2020 по 16.07.2020. Згідно довідки, наданої КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, на його лікування витрачено 10115,82 грн.

Отже своїми протиправними діями ОСОБА_1 завдав державі майнової шкоду на загальну суму 10115,82 грн.

Позовні вимоги підтверджуються доказами наданими КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради довідками з розрахунками витрат на медичне лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , код НОМЕР_4 ) на користь органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я, Черкаської міської ради (рахунок НОМЕР_5 , ) кошти в сумі 10115,82 грн., які затрачено на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Представник Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи у його відсутність та зазначив що ним в добровільному порядку сплачені кошти у розмірі 10115,82 грн., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 у справі № 711/4559/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 передано на поруки трудовому колективу, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 05.07.2020 виконуючи свої службові обов`язки мав право керування оперативним службовим автомобілем «АД-30 ЗІЛ - 131 ІІМ506» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить 23 Державній пожежно-рятувальній частині 2 Державного пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області. Так, 05.07.2020 близько 13:30 год. ОСОБА_1 керуючи технічно справним вказаним автомобілем, рухаючись на невідкладне службове завдання з увімкненими спеціальними сигналами (проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом), по лівій смузі для руху проїзної частини вул. Надпільна у м. Черкасах, Черкаської області, у напрямку вул. Смілянська, де виконував маневр повороту ліворуч на вказану вулицю, на перехресті з вул. Смілянська, у порушення вимог п.п. 2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, будучи не уважним, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, відступив від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, та не забезпечивши безпеку іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Смілянська на червоний сигнал світлофора, скоїв зіткнення з автобусом «БАЗ А079», д.н.з. НОМЕР_2 , котрий рухався по лівій смузі для руху вул. Смілянська у напрямку вул. Свято-Макаріївська, під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого колінного суглобу з багатоуламковим переломом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки, саднами м`яких тканин суглобу. Вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, виникли від дії тупих предметів та могли виникнути при вище зазначених обставинах. Порушення ОСОБА_1 , вимог п.п. 2.3 «б» та 3.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких останній мав бути уважним, відповідно реагувати на зміну дорожньої обстановки, рухаючись на оперативному транспортному засобі виконуючи невідкладне службове завдання, відступаючи від вимог розділу 16 Правил дорожнього руху України, за умови увімкнення проблискового маячка синього кольору і спеціального звукового сигналу, повинен був забезпечити безпеку дорожнього руху, а тому не виконання водієм ОСОБА_1 зазначених дій, стало умовами та причинами виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради 11 ліжко-днів з 05.07.2020 по 16.07.2020. Згідно довідки, наданої КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, на його лікування витрачено 10115,82 грн.

Отже своїми протиправними діями ОСОБА_1 завдав державі майнової шкоду на загальну суму 10115,82 грн.

З вищезазначеної ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.08.2021 року ОСОБА_1 вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся.

За змістом ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування.

Згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 Постанови КМ України № 545 від 16.07.1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 в добровільному порядку сплатив кошти в сумі 10115,90 грн., які було затрачено на лікування потерпілого ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції № 5 від 02.05.2022 року.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_6 , виданого 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Тому судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 141, 223, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», постановою Пленуму Верховного Суду № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 року №545, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування осіб, які потерпіли від злочину - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: