ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/242/18

Провадження № 22-ц/4820/1242/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2022 року, суддя Цішковський В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/2 частиною нежитлового приміщенням та зобов`язання надати їй доступ до нього.

На обґрунтування свого позову вказала, що 06.12.2005 року вона уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 , згідно з яким продала останній 1/2 частину магазину, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Відповідач використовує все приміщення, в тому числі і відповідну частку позивача, без правових підстав, змінила замки на вхідних дверях, чим перешкоджає їй у доступі до частини приміщення, використовувати свою власність за призначенням.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , а саме площу першого поверху розміром 246,3 кв.м., в тому числі: комору - 3,0 кв.м.; торгову залу - 158 кв.м.; корилор -14,2 кв.м.; побутове приміщення - 5,4 кв.м.; вбиральню - 2,9 кв.м.; паливну - 3,1 кв.м.; склад; сходову клітину - 15.0 кв.м. залишити у спільному використанні. Зобов`язати ОСОБА_2 надати їй доступ до спірного нежитлового приміщення.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16.05.2022 року в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, суд виходив з того, що позивачка в обґрунтування обставин вчинення їй перешкод у користуванні спірним приміщенням жодних доказів не надала, зокрема, щодо зміни замків до вхідних дверей, а також інших обставин із зазначенням дати, часу та місця вчинення дій, які свідчать про перешкоди у користуванні спірним приміщенням.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначила, що відповідач ОСОБА_2 визнала факт одноосібного користування магазином для здійснення підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 послалася на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Позивачем не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження щодо вчинення нею позивачу перешкод у користуванні приміщенням.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 06.12.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

06.04.2007 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного зі Старокостянтинівською міською радою, набули у власність у рівних частках кожна земельну ділянку для обслуговування комерційного об`єкта, магазину за адресою: АДРЕСА_1 , площею 355 кв.м. Кадастровий номер земельної ділянки :04:018:0108.

На замовлення ОСОБА_2 у 2009 році були виготовлені технічний висновок за результатами обстеження будівлі магазину, відповідні дозволи на проведення будівельних робіт, висновок Старокостянтинівської районної СЕС №4 на проект будівництва від 22.01.2009 року, дозвіл №120 від 09.07.2009 року відділу з питань охорони, раціонального використання природних ресурсів та благоустрою виконкому Старокостянтинівської міської ради і технічний висновок Хмельницького проектного інституту «Цивільпромбуд» про стан будівельних конструкцій будівлі магазину та можливість надбудови другого поверху.

Після проведення будівництва, загальна площа прибудови до першого поверху спірного магазину становить 65,4 кв.м. (246,3-180,9 кв.м.), площа надбудови другого поверху - 261,7 кв.м., у тому числі: сходова клітина - 10,7 кв.м., торгова зала - 177,7 кв.м., коридор - 23,6 кв.м., кабінет - 11,8 кв.м., кабінет - 5,8 кв.м., кімната відпочинку - 8,7 кв.м., вбиральня - 2,3 кв.м., умивальник - 1,8 кв.м., побутове приміщення - 3,5 кв.м., склад - 4,0 кв.м., склад - 11,8 кв.м.

25.11.2016 року на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта І-ІІІ категорії складності, підписаної від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрованої Управлінням ДАБІ у Хмельницькій області 01.11.2016 року, № ХМ 10, зареєстровано право власності на 1/2 частку будівлі магазину за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об`єкт нерухомого майна належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частинах без встановленого між ними порядку володіння та користування майном, а також без виділення сторонам спору в користування в натурі частини майна, яка б відповідала розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані з позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння; такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки; позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження обставин щодо заміни замків вхідних дверей відповідачем, чи то інших дій щодо перешкоджання у користуванні спірним приміщенням магазину.

Рішення суду в іншій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо визнання права власності на надбудову у спірному приміщенні та прибудову до першого поверху до нього, обставин щодо вчинення перешкод у користуванні спірним майном, на що посилається позивач у позовній заяві, також не підтверджує.

Та обставина, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність в спірному приміщенні магазину, не свідчить про вчинення нею перешкод у користуванні частиною цього приміщення відповідачу, яка більшу частину свого часу проводить за межами території України, що не заперечувалося в суді обома сторонами.

Судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку з чим рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова