Справа № 152/276/22
У Х В А Л А

29 квітня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/276/22

Провадження №2/152/142/22

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

08.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з означеним позовом до Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить ухвалити рішення, відповідно до якого припинити дії, що порушують його права на володіння та користування незаконно вилученим у нього майном, зобов`язавши органи досудового слідства Жмеринського ВП ГУВП у Вінницькій області повернути йому автомобіль марки ГАЗ, моделі 4301, з державним номером НОМЕР_1 Ві та дрова липи в кількості 6,5 м. куб.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що у його користуванні знаходиться вантажний автомобіль марки ГАЗ, моделі 4301, з державним номером НОМЕР_2 , власником якого був ОСОБА_2 , котрий помер, але надав у користування ОСОБА_3 за довіреністю від 29.04.2008 року вказаний автомобіль. А він став користувачем автомобіля 21.02.2009 року на законній підставі довіреності.

Вважає, що він є законним набувачем майна, законним володільцем майна з моменту передання у його користування.

Вказаний автомобіль перебуває у його користуванні понад 10 років.

Впродовж вказаного періоду ні у ДАІ, ні у поліції до нього не було претензій.

З часу придбання автомобіля він займався доставкою дров для населення, тобто самозайнятим, навіть ФОПом, оскільки мав відповідну реєстрацію, сплачував до бюджету та ПФ відповідні платежі.

Коли дрова не реалізовувалися, то він складав їх на подвір`ї за місцем свого проживання.

04.09.2021 року він завантажив дровами автомобіль та віз їх в м. Шаргород для своєї дочки, але був зупинений керівником Шаргородського райагролісу Симонишеною Т., котра стверджувала, що дрова ним викрадені в лісника ОСОБА_4 .

Він заперечував вказаний факт, разом з тим ОСОБА_5 викликала поліцію.

При приїзді поліцейських у с. Мурафу ними було відібрано авто, яке доставлено до Шаргородського ВП №2 Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, де знаходиться до нині.

04.09.2021 року було відкрито кримінальне провадження №0000124, досудове розслідування у якому тривало до 28.12.2021 року. Підозри йому висунуто не було. Незаконно відібрані автомобіль та дрова визнані речовими доказами та знаряддям злочину.

Ним отримано постанову про закриття кримінального провадження, тому вважає, що автомобіль і дрова не мають до кримінального провадження жодного стосунку і не є об`єктами, на які поширюється дія КПК України, але вони йому не повернуті.

Довіреність на користування автомобілем, що видана йому ОСОБА_6 , мала строк дії до 29.04.2013 року. Разом із переданням йому технічного паспорту на автомобіль він став законним володільцем автомобіля, оскільки закон на сьогодні не зобов`язує його мати довіреність.

В постанові про закриття кримінального провадження питання про долю автомобіля та дров не вирішено.

Усно у відділенні поліції йому повідомлено, що дрова він може забрати, але автомобіль буде повернуто власнику ОСОБА_2 , котрий давно помер.

Він має законне право на володіння та користування вказаним автомобілем, але був незаконно позбавлений цього права поліцією.

У позові він не зазначає про визнання його добросовісним набувачем майна, оскільки це витікає з довіреностей на його ім`я.

Судом було накладено арешт на автомобіль та дрова.

Після закриття кримінального провадження він звертався до суду про повернення автомобіля та дров, у чому йому відмовлено.

Він просить при розгляді позову витребувати в Шаргородському ВП №2 Жмеринського ВП матеріали кримінального провадження для огляду в суді та викликати майора поліцію ОСОБА_7 для надання пояснень, а також, останній може виступити спеціалістом в галузі досудового слідства.

Ухвалою судді від 11.04.2022 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки вона була подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, зокрема, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Так, у порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивачем не було зазначено свій реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України. При цьому, такі відомості не можуть бути позивачу не відомі.

Також, у порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем найменування відповідача зазначено як «Жмеринський РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області», проте, в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України така юридична особа відсутня, тобто позивачем не встановлено, чи вірно ним зазначено назву відповідача, а також, чи є вказана юридична особа самостійною у складі ГУНП у Вінницькій області та чи може бути самостійним відповідачем у справі.

До того ж, у порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не було зазначено ідентифікаційний код юридичної особи «Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області» в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

Вказана обставина позбавляє суд можливості ідентифікувати відповідача.

Позивач зазначав ціну позову 65000 грн.

Разом з тим, в порушення вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не було зазначено обґрунтованого розрахунку ціни позову та не зазначено доказів на підтвердження вказаної ціни позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач повинен у позовній заяві зазначити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

В порушення вимог п.4 ст.175 ЦПК України, позивач у позові не зазначив законодавства, яким регулюється обраний ним спосіб захисту права, натомість зсилається на вимоги ст.16 ЦПК України, яка передбачає основні положення досудового врегулювання спору.

Виходячи із змісту п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, спосіб захисту права, зазначений позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві про витребування майна з чужого незаконного володіння, суперечить заявленим ним вимогам до відповідача, згідно з якими позивач просить припинити дії, які порушують його права володіння та користування вилученим майном.

Відтак, позивач не визначив конкретного способу захисту порушеного права.

Крім того, виходячи із змісту п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, спосіб захисту права, зазначений позивачем у тексті позову та в його прохальній частині, не ґрунтується на законі чи певному договорі, оскільки витребування певних доказів та виклик до суду майора Зозулі для надання пояснень не можуть бути способом захисту порушеного права.

Так, ч.3 ст.177 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, в тому числі, про витребування доказів, про виклик свідків.

Тобто таке клопотання додається до позовної заяви та повинно відповідати вимогам ст.ст.182-183 ЦПК України.

Також, згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення вимог п.п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем у позовній заяві не було зазначено, яким чином його права порушені відповідачем, спосіб захисту цих прав, а також позов не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги до вказаного відповідача.

До того ж, позовна заява ОСОБА_1 , в порушення вимог п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України, не містить зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Крім того, у порушення вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач не зазначив переліку із зазначенням доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, якщо такі є.

Також, частиною 4 ст.177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 4 ст.175 ЦПК України встановлено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

При перевірці позовної заяви та доданих до неї документів з метою вирішення питання про відкриття провадження, встановлено, що до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 2481 гривню.

Оскільки у позовній заяві зазначена ціна позову 65000 грн., топозивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», тобто за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заяв про відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору чи про звільнення від його оплати позивач до позову не додавав.

Зазначення ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що він вбачає підставу для звільнення його від сплати судового збору, оскільки, мовою оригіналу «позов витікає з кримінального провадження», є безпідставним.

Так, ст.5 ЗУ «Про судовий збір» не вбачає такої пільги щодо сплати судового збору у випадку, якщо «позов витікає з кримінального провадження».

Зокрема, п.6 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає пільгу щодо сплати судового збору позивачам у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначив та не додав до позову доказів того, що відносно нього вчинено кримінальне правопорушення та наявне кримінальне провадження, обвинувальний вирок у такому кримінальному провадженні.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк позивачу, що не може перевищувати шести днів з дня отримання ухвали суду від 11.04.2022 року і роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і підлягає поверненню.

Ухвала суду від 11.04.2022 року отримана позивачем 19.04.2022, що вбачається із зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.38).

Таким чином, строк для виправлення недоліків, згідно з ухвалою від 11.04.2022 року, до 25.04.2022 року.

Проте, до даного часу ухвала суду від 11.04.2022 року, яка отримана позивачем 19.04.2022 року, залишена без належного реагування.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків позовної заяви, то позовна заява ОСОБА_1 до Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області про витребування майна з чужого незаконного володіння вважається неподаною і повертається позивачеві.

Дана ухвала не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовом, поданим і оформленим в порядку, встановленому ст.175 ЦПК України, після усунення зазначених в ухвалі обставин.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності заяв. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Суд виходить з того, що вказані ним недоліки позову ОСОБА_1 , зазначені в ухвалі від 11.04.2022 року, були очевидними та суттєвими, а тому унеможливлюють відкриття провадження в справі та використання стадії судового провадження для виправлення помилок позивача, що можуть і повинні усуватися на стадії подання позову/виправлення його недоліків.

Повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 року у справі №9901/258/20 (провадження №11-331заі20), який суд використовує у спірних правовідносинах.

При цьому, суд вважає, що означена ухвала жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 в доступі до правосуддя, оскільки норми ЦПК України не містять заборон позивачеві повторно звернутися до суду з цим позовом у загальному порядку.

Керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринського РВ поліції у Вінницькій області ГУНП цієї ж області про витребування майна з чужого незаконного володіння повернути позивачеві.

Роз`яснити, що позивач ОСОБА_1 вправі повторно звернутися до суду з позовом, поданим і оформленим відповідно до ст.175 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 29.04.2022 року.

Суддя: