Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про визнання недійсним кредитного договору, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнання недійсним кредитний договір № 1048378 від 14 вересня 2020 року, укладений з ТОВ`ЛІНЕУРА Україна».

Посилається в позові на те, що 14 вересня 2020 року між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений договір № 1048378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п.1.2. 1.3 договору товариство зобов`язалося надати йому кредит у розмірі 6 000, 00 гр. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а він, як клієнт, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами.

Згідно з п.1.8 договору метою отримання кредиту є споживчі потреби.

Вважає, що при укладенні договору були порушені його права, як споживача, ним неодноразово відповідачу направлялися вимоги про припинення порушень, однак його вимог були залишені без задоволення.

Зазначає, що в порушення вимог ч.2 ст.12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», йому не була надана визначена даними законами інформація, а посилання в підпункті 1 п.9.10 договору про, начебто, її надання, не відповідає дійсності.

Крім того, він не був ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, які розміщені на веб-сайті товариства, як це зазначено в п.п.9.10 договору, йому вони при укладенні договору не надавалися і на сайті він їх не розшукав.

Вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, невмисно не дотримався та грубо порушив вимоги закону, які є істотними і необхідними для даного виду договорів.

Зокрема, відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору та під час його укладення.

Крім того, відповідач проігнорував вимоги законодавства, а саме п.2 ч.2 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів», згідно з якою підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається в нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Він не мав можливості ознайомитися з Правилами надання коштів у позику і, як виявилося пізніше, в договорі міститься безліч умов, з якими він ніколи не зустрічався і укладений на невигідних для нього умовах.

Здійснюючи оформлення кредиту через інтернет, за кількахвилинний проміжок часу він не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання договору.

Крім того, аналізуючи п.1.1 договору, зазначив, що оскільки застосування позичальником логіну та пароля відбувається щоразу при входженні до особистого кабінету, їх не може бути визнано одноразовим ідентифікатором, так як нівелюється ознака одноразовості, що суперечить вимогам ч.1 ст.3 Закону України « Про електронну комерцію».

Фактично акцепт пропозиція / оферта/ відповідача укласти електронний договір не був підписаний в порядку, передбаченому ст.12 Закону, а тому прийняття ним акцепту укласти договір є порушенням вимог ст.11 Закону « Про захист прав споживачів».

Вважає, що відповідач не дотримався порядку укладення електронного договору, а тому договір є таким, що не має прирівнюватися до договорів, укладених у письмовій формі.

У порушення вимог п.п. 8,9 ч.1 ст.6 Закону « Про фінансові послуги …» договір не містить порядку зміни та припинення дії договору.

Однак. відповідно до п.9.2 договору він діє до повного виконання клієнтом зобов`язань.

Крім того, розділ 7 договору містить лише умови відповідальності позичальника, в той час, коли такої відповідальності відповідача, як кредитодавця, не передбачено.

Ці обставини є підставою для висновку про недійсність укладеного договору.

Зазначив також, що п.9.7 договору про надання ним згоди на обробку його персональних даних не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв його про строки обробки персональних даних, а тому з цього випливає, що така згода є безстроковою та безвідкличною.

Даний пункт договору суперечить ст.8 Закону України « Про захист персональних даних».

Відсутність у договорі посилання на його право відкликати згоду на обробку персональних даних є підставою для визнання даного пункту договору недійсним.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 27 травня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 26 червня 2021 року.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

11 липня 2021 року відповідач подав відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що укладений з позивачем договір містить усі істотні умови, визначені Законами України « Про споживче кредитування» та « Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», а саме: предмет договору, суму кредиту, строк кредиту, мета отримання кредиту, тип процентної ставки визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту.

Перед укладенням кредитного договору шляхом розміщення на власному офіційному інтернет-сайті позивачу був наданий доступ до інформації, необхідної для укладення договору, в тому числі повна інформація про процентну ставку.

Перед укладенням договору в інформаційній телекомунікаційній системі товариства позивач отримав необхідну інформацію для укладення договору, де були оприлюднені Правила надання коштів у позику та примірні кредитні договори, які товариством укладаються з клієнтами, а також міститься інформація про процентні ставки, максимальний строк кредиту та максимальну суму кредиту.

Перед підписанням кредитного договору позивач в інформаційній телекомунікаційній системі товариства письмово підтвердив своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки, розмір штрафних санкцій, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіші.

Без зазначеної дії технічно неможливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору.

Крім того, основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також міститься в паспорті споживчого кредиту, який позивач підписав перед укладенням договору

Тобто, перед укладенням кредитного договору позивачу була надана вся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, передбачена законом.

Укладення кредитного договору в електронній формі відповідає вимогам закону.

Примірник укладеного з позивачем кредитного договору був направлений товариством в його особистий кабінет, де він зберігається та є доступним для перегляду та роздрукування в будь-який час.

Підписання договору відбулося 14 вересня 2020 року о 18:28:04, а паспорт споживчого кредиту о 18:27:12 шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому є укладеним з додержанням письмової форми, встановленої законом та з дотриманням процедури, визначеної Законом України « Про електронну комерцію».

З урахуванням того, що договір позивачем був підписаний у порядку, визначеному Законом України « Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронним цифровим підписом, вимоги Закону України « Про електронний цифровий підпис» до даного договору застосовуватися не можуть.

Щодо відповідальності за умовами договору, зазначив, що в п.7.6 договору визначена відповідальність товариства, як кредитодавця, а саме: відповідно до вимог законодавства.

Щодо строків обробки персональних даних, заначив, що порядок їх обробки при укладенні договору визначено Законом України « Про захист персональних даних».

Позивач жодного разу не звертався з відповідним листом про відкликання згоди на обробку персональних даних.

З урахуванням цього вважає укладений договір таким, що відповідає вимогам закону і просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року між сторонами був укладений договір № 1048378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до розділу 1 договір був укладений за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт або мобільний додаток.

Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету

При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

З наданої відповідачем інформації вбачається, що перед укладенням договору позивач пройшов процедуру укладення електронного договору, передбачену Законом України « Про електронну комерцію», заповнив Анкету клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення, та паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до п.1.2. 1.3 договору позивачу товариством був наданий кредит у розмірі 6 000, 00 гр. строком на 30 днів на споживчі потреби.

При укладенні договору пунктами 1.4.1 та 1.4.2 сторонами була визначена знижена та стандартна процентна ставка.

Згідно з п.2.1 договору кредит був наданий у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на кредитну картку клієнта, зазначену ним у особистому кабінеті - НОМЕР_1 .

З довідки ТОВ» ЛІНЕУРА Україна» від 20 листопада 2020 року вбачається, що заборгованість за умовами договору погашена, Договір про надання фінансового кредиту закритий.

Кредитний договір був підписаний позивачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття / акцепт / може бути подана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК Украни договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Основні принципи правового регулювання у сфері електронної комерції визначені в ст.5 Закону України « Про електронну комерцію».

В частинах 2, 3 ст.5 Закону зазначено, що обмеження прав і свобод учасників відносин у сфері електронної комерції можуть встановлюватися виключно законом.

Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

З точки зору закону метою підписання договору в електронній формі є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

За змістом ст.ст.76. 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що його умови відповідають вимогам цивільного законодавства та Закону України « Про споживче кредитування».

Договором визначено предмет договору, суму кредиту, строк кредиту, мета отримання кредиту, тип процентної ставки, а також занижена та стандартна процентна ставка в залежності від умов виконання договору позичальником, та загальна вартість кредиту.

За змістом договору грошові кошти були перераховані на зазначену позивачем в особистому кабінеті платіжну картку.

Звертаючись до суду позивач не спростовує надання ним реквізитів платіжної картки та отримання ним грошових коштів за умовами договору.

Крім того, з наданих відповідачем документів вбачається, що позивач при укладенні договору письмо підтвердив ознайомлення з умовами договору, проставивши про це відповідну відмітку.

Розділами 6 та 7 договору сторонами визначена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, а також порядок внесення змін та доповнень, припинення та розірвання договору.

Щодо обробки персональних даних позивача згоду на таку обробку позивач надав при укладенні договору при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. проставивши відповідну відмітку.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що позивач не звертався до товариства з будь-якими вимогами про відкликання згоди на обробку персональних даних

Даних обставин позивач, у порядку виконання вимог ст.ст.12, 76, 80 ЦПК України, не спростував.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням цього та викладеного вище, ненадання позивачем доказів приведеним у позові обставинам, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 1,2, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 509, 626, 638, 639, 641, 644,1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва