№ 207/625/20
№ 2/207/167/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відсотків від суми позики та трьох відсотків річних від прострочених сум грошових зобов`язань,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 18 січня 2017 року взяв у нього, ОСОБА_1 , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі до 18 липня 2017 року.

За договором позики від 18 січня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень щомісяця.

02 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього, ОСОБА_1 , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом двох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 02 квітня 2017 року.

За договором позики від 02 лютого 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень щомісяця.

19 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього, ОСОБА_1 , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 19 січня 2018 року.

За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 2,5 %, щомісяця.

29 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього, ОСОБА_1 , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 3 300 (три тисячі триста) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 29 січня 2018 року.

За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 2,5% щомісяця.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США - за договором позики від 18 січня 2017 року, 7 000 доларів США - за договором пози від 02 лютого 2017 року, 500 доларів США- за договором позики від 19 жовтня 2017 року, 3300 доларів США - за договором позики від 29 жовтня 2017 року - не повернув та проценти за користування позиками не сплатив.

Після спливу строків виконання взятих на себе зобов`язань відповідач добровільно повернути суми боргу відмовився, контактів та зустрічей з позивачем з приводу врегулювання спору уникає. Тим самим відповідач порушує права позивача як позикодавця на повернеш належних йому грошових коштів.

За змістом ст.ст. 192, 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України гривня.

Водночас, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Отже, чинне законодавство не містить заборони на виконання грошевого зобов`язання в іноземній валюті, у якій вони, зокрема, визначені в договорі (угоді). Сторони, якими можуть бути як резиденти так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі існування між ними цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Виконання зобов`язань в іноземній валюті - не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) від 16 січня 2019 року визначено правову позицію, згідно з якою у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи в судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті.

Отже, 3% річних як компенсація за невиконання грошового зобов`язання мають визначатись, виходячи також із тієї самої валюти, що і предмет позики.

За вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, який, відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України, є обов`язковим для врахування при ухваленні судового рішення, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

З урахуванням даної позиції, виходячи із строків розгляду цивільної справи, встановлених у Розділі III ЦПК України, при обрахуванні 3% річних від прострочених сум, з метою визначення предмета спору та ціни позову, позивач вправі врахувати наступний за поданням позовної заяви календарний місць, яким є квітень 2020 року; а з метою визначення конкретної дати виходити з дати останнього з договорів позики (від 29 жовтня 2017 року), визначивши таким чином суми 3% річних - станом на 29 квітня 2021 року.

При цьому, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палаті Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12- 15гс19) та у п. 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17 (провадження № 12-16гс19), суди самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовують для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Загальна сума боргу за договорами позики від 18 січня 2017 року, від 02 лютого 2017 року, від 19 жовтня 2017 року та від 29 жовтня 2017 року, яку не повернув відповідач, становить 19 800 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот) доларів США (9 000 доларів США + 7 000 доларів США + 500 доларів США + 3 300 доларів США = 19 800 доларів США).

Станом на квітень 2020 року 3% річних від кожної з прострочених сум позики становитиме такі розміри:

3% річних, за договором позики від 18 січня 2017 року, з простроченої суми 9 000 доларів США з 18 липня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 9 000 доларів США х 1016 днів х 3 : 100 : 365 = 752 долари США;

3% річних за договором позики від 02 лютого 2017 року, з простроченої суми 7 000 доларів США з 02 квітня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 7 000 доларів США х 1 122 дні х 3 : 100 : 365 = 646 доларів США;

3% річних за договором позики від 19 жовтня 2017 року, з простроченої суми 500 доларів США з 19 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 500 доларів США х 830 днів х 3 : 100 : 365 = 34,11 доларів США;

3% річних за договором позики від 29 жовтня 2017 року, з простроченої суми 3300 доларів США з 29 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 3300 доларів США х 820 днів х 3 : 100 : 365 = 222, 41 доларів США.

Крім того, у відповідності з умовами договору позики від 18 січня 2017 року відповідач в період з 18 січня 2017 року по 18 липня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 6 000 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 36 000 гривень (6 000 гривень х 6 місяців = 36 000 гривень).

За умовами договору позики від 02 лютого 2017 року відповідач в період з 02 лютого 2017 року по 02 квітня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 4 800 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 9 600 гривень (4 800 гривень х 2 місяці = 9 600 гривень).

За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач в період з 19 жовтня 2017 року по 19 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 37,50 доларів США (500 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 37,50 доларів США.

За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач в період з 29 жовтня 2017 року по 29 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 247,50 доларів США (3 300 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 247, 50 доларів США.

На підставі викладеного позивач в позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача:

за договором позики від 18 січня 2017 року: суму позики у розмірі 9 000 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 36 000 гривень, 3% річних у розмірі 752 долари США;

за договором позики від 02 лютого 2017 року: суму позики у розмірі 7 000 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 9 600 гривень, 3% річних у розмірі 646 доларів США;

за договором позики від 19 жовтня 2017 року: суму позики у розмірі 500 доларів США, проценти за користування сумою позики -у розмірі 37,50 доларів США, 3% річних у розмірі 34,11 доларів США;

за договором позики від 29 жовтня 2017 року: суму позики у розмірі 3300 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 247,50 доларів США, 3% річних у розмірі 222,41 доларів США.

Всього, стягнути з ОСОБА_2 загальну грошву суму в іноземній валюті у розмірі 21739 (двадцять одна тисяча сімсот тридцять дев`ять) доларів США 52 центи, та загальну грошову суму в національній валюті у розмірі 45600 (сорок п`ять тисяч шістсот) гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали заяви, в якіх просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що на підтвердження існування боргових зобов`язань відповідача, позивачем було додано до позовної заяви ксерокопії розписок, що підтверджують факт укладення договорів позики. В матеріалах справи наявні копії розписок від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р.

У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Він, ОСОБА_2 взагалі не укладав договорів позики та не підписував розписок, як і не брав у борг грошових коштів від позивача.

Відповідно, між сторонами не існують правовідносини договорів позики про які йде мова у позові.

Розписки написані та підписані від імені відповідача ОСОБА_2 іншою особою.

Оскільки, для того, щоб довести те, що договори позики між сторонами не укладалися, а відповідач ніяких розписок не писав, необхідні спеціальні технічні знання, та проведення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Розписки, що були складені, нібито, позивачем 19.10.2017р. та 29.10.2017р. взагалі не підтверджують укладання між сторонами договорів позики. У розписках від 19.10.2017р та від 29.10.2017р нема жодної згадки про те, що сторони взагалі мали на увазі повернення грошових коштів, які були нібито передані від позивача відповідачеві. Лише зазначено, що ОСОБА_2 взяв грошові суми 500 та 3300 доларів США на три місяці під 2,5% в місяць. З розписок не зрозумілий характер взаємовідносин сторін, тобто не зрозуміло чи йде мова про передачу коштів у борг або щось інше. При цьому, сторони не обумовили, що ОСОБА_2 повинен їх взагалі повернути до будь-якої дати. Зазначення обов`язку повернення грошових коштів є основною умовою будь-якого договору позики. Не зрозуміло, що означає фразеологізм «взяв на три місяці», та що повинно відбутися після спливу трьох місяців? Чи повинен відповідач повернути кошти, чи мається на увазі що повинен сплачувати 2,5% щомісячно просто лише протягом трьох місяців. Нічого цього в розписках не зазначено.

У Постанові ВС від 28.12.2020р. у справі №499/144/17 зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання 28.01.2022р. не з`явилися, заяву про слухання справи за їх відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за адресою вказаною відповідачем у своєму відзиві (ар.с.118), а саме: АДРЕСА_1 , а також шляхом надсилання SМS повідомленням (в справі мається довідка про доставку SМS повідомлення (ар.с.213).

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовано параграфом 1 глави 71 ЦК України. Зокрема, згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У судовому засіданні встановлено, що згідно із розписками від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., наданими позивачем ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача у борг, відповідно: 9000 доларів США, 7000 доларів США, 500 доларів США, 3300 доларів США, всього 19800 доларів США. Зазначену суму грошових коштів відповідач зобов`язався повернути, та сплатити відсотки за користування коштами. Розписки містять дату їх написання та підпис відповідача. (ар.с.11-13). Оригінали вказаних розписок позивачем надані були суду для огляду та досліджені у судовому засіданні, після чого були повернуті позивачу. Також суд звертає увагу на те, що в кожній розписці чітко зафіксовано, на який строк надавалась позика відповідачу. Так, відповідно до розписки від 18 січня 2017 року грошові кошти у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США, відповідач брав на строк шість місяців до 18 липня 2017 року. За договором позики від 02 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом двох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 02 квітня 2017 року. За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 19 січня 2018 року. За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 взяву ОСОБА_1 в борг за договором позики грошові кошти у розмірі 3 300 (три тисячі триста) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 29 січня 2018 року.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказані розписки в розумінні ст.1047 ЦК України, мають бути розцінені як документ на підтвердження укладення сторонами договору позики.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

На час звернення до суду борговий документ розписки (ар.с. 11-13) перебували у кредитора позивача у справі ОСОБА_1 , що, в свою чергу, за відсутності доказів на підтвердження повернення боргу, свідчить про невиконання відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, доводи позивача щодо наявності факту укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачем та не повернення їх у визначений сторонами строк, суд вважає доведеними як такі, що підтверджені письмовими доказами, а також як такі, що не спростовані в ході судового розгляду іншими допустимими доказами у справі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами.

Стосовно заперечень відповідача відносно його підписів у розписках від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., наданих позивачем ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.1,6 ст.81 ЦПК).

Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідачем ОСОБА_2 26.05.2021 р. було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено ухвалою суду від 09.08.2021 р.

Втім ухвалою від 29.12.2021 р. було поновлено провадження по справі, оскільки відповідач не сплатив проведення судової експертизи, яка була призначена за клопотанням саме відповідача.

Враховуючи, що відповідач на вимогу судового експерта ухилився від оплати судової почеркознавчої експертизи, отже не надав з неповажних причин заявлений доказ (що підпис вчинено не ним), чим зловживає своїми процесуальними правами, керуючись ст.109 та п.10 ст. 84 ЦПК України судом визнається обставина, що розписки від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., надані позивачем ОСОБА_1 , зі сторони позичальника підписані відповідачем ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 від позивача було отримано в позику грошові кошти у загальному розмірі 19800 доларів США, про що наявні розписки від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р. (ар.с. 11-13).

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Доказів повернення відповідачем суми позики в строки визначені у розписках від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., відповідачем суду не надано, що свідчить про те, що боргові зобов`язання відповідачем не виконані.

Отже, відповідач отримав позику у загальному розмірі 19800 доларів США та зобов`язувався сплатити відсотки за користування коштами, проте не здійснив їх повернення, як станом на дату подачі позову так і станом на день ухвалення рішення.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У постанові від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) Великою Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок: відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України».

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальна сума боргу за договорами позики від 18 січня 2017 року, від 02 лютого 2017 року, від 19 жовтня 2017 року та від 29 жовтня 2017 року, яку не повернув відповідач, становить 19 800 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот) доларів США (9 000 доларів США + 7 000 доларів США + 500 доларів США + 3 300 доларів США = 19 800 доларів США).

Крім того, у відповідності з умовами договору позики від 18 січня 2017 року відповідач в період з 18 січня 2017 року по 18 липня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 6 000 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 36 000 гривень (6 000 гривень х 6 місяців = 36 000 гривень).

За умовами договору позики від 02 лютого 2017 року відповідач в період з 02 лютого 2017 року по 02 квітня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 4 800 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 9 600 гривень (4 800 гривень х 2 місяці = 9 600 гривень).

За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач в період з 19 жовтня 2017 року по 19 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 37,50 доларів США (500 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 37,50 доларів США.

За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач в період з 29 жовтня 2017 року по 29 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 247,50 доларів США (3 300 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 247, 50 доларів США.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 позики у розмірі 19800 доларів США, та відсотків за користування позиченими грошовими коштами у розмірі 285 доларів США (згідно розписок від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р.) та 45600 грн. 00 коп. (згідно розписок від 18.01.2017р. та від 02.02.2017р.), підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за період згідно розписок від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р. у розмірі 1654,52 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок: Передбачене ч.2 статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, цей висновок стосується можливості нарахування трьох відсотків річних, визначених ст.625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Тому наведений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 1654,52 доларів США є вірним та обґрунтованим (3% річних, за договором позики від 18 січня 2017 року, з простроченої суми 9 000 доларів США з 18 липня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 9 000 доларів США х 1016 днів х 3 : 100 : 365 = 752 долари США;

3% річних за договором позики від 02 лютого 2017 року, з простроченої суми 7 000 доларів США з 02 квітня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 7 000 доларів США х 1 122 дні х 3 : 100 : 365 = 646 доларів США;

3% річних за договором позики від 19 жовтня 2017 року, з простроченої суми 500 доларів США з 19 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 500 доларів США х 830 днів х 3 : 100 : 365 = 34,11 доларів США;

3% річних за договором позики від 29 жовтня 2017 року, з простроченої суми 3300 доларів США з 29 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 3300 доларів США х 820 днів х 3 : 100 : 365 = 222, 41 доларів США).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 1654,52 доларів США.

Будь-яких заперечень з приводу правильності проведених позивачем у його позовній заяві розрахунків щодо суми відсотків за користування позиченими грошовими коштами та 3 % річних відповідачем та його представником у поданому відзиві на позовну заяву не зазначалось, а отже суд приймає розрахунки позивача як правильні та достовірні.

Підводячи підсумок, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 19800 доларів США, сума відсотків за користування позиченими грошовими коштами у розмірі 285 доларів США (згідно розписок від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р.) та 45600 грн. 00 коп. (згідно розписок від 18.01.2017р. та від 02.02.2017р.), та 3 % річних у розмірі 1654,52 доларів США.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 6235грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, ч.10 ст. 84, ст.ст. 89, 109, 128-131, 141,223, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення боргу за договором позики, відсотків від суми позики та трьох відсотків річних від прострочених сум грошових зобов`язань, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 :

- за договором позики від 18 січня 2017 року: суму боргу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США; проценти за користування сумою позики у розмірі 36000 (тридцять шість тисяч) гривень; 3% річних у розмірі 752 (сімсот п`ятдесят два) долари США;

- за договором позики від 02 лютого 2017 року: суму позики у розмірі 7 000 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 9 600 гривень, 3% річних у розмірі 646 доларів США;

- за договором позики від 19 жовтня 2017 року: суму боргу у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США; проценти за користування сумою позики у розмірі 37 (тридцять сім) доларів США 50 центів; 3% річних у розмірі 34 (тридцять чотири) долари США 11 центів;

- за договором позики від 29 жовтня 2017 року: суму боргу у розмірі 3300 (три тисячі триста) доларів США; проценти за користування сумою позики у розмірі 247 (двісті сорок сім) доларів США 50 центів; 3% річних у розмірі 222 (двісті двадцять два) долари США 41 центів.

Всього, стягнути з ОСОБА_2 загальну грошву суму в іноземній валюті у розмірі 21739 (двадцять одна тисяча сімсот тридцять дев`ять) доларів США 52 центи, та загальну грошову суму в національній валюті у розмірі 45600 (сорок п`ять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 витрати по судовому збору у розмірі 6235грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2022 року.

Суддя І.М. Юрченко