ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року місто Київ

справа № 753/21522/20

провадження №22-ц/824/3071/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідач - Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія»

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про стягнення грошових коштів.

Позов обгрунтовано тим, що 05 квітня 2019 року між ним та ЗАТ «Українська будівельна компанія» в особі Генерального директора Мороза О.В. був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21, відповідно до умов якого продавець зобов`язується за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 3.3. договору покупець сплачує ціну продажу майнових прав шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, відповідно до графіку зазначеному в договорі. Так, відповідно до умов цього договору позивачем 12 квітня 2019 року були внесені на рахунок ЗАТ «Українська будівельна компанія» 300 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

16 квітня 2019 року у зв`язку з сімейними обставинами (смертю матері) та відсутністю можливості здійснювати наступні платежі відповідно до умов договору, він звернувся до відділу продажу забудовника за адресою: АДРЕСА_1 з проханням розірвати договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 та повернути йому сплачені кошти. На що представники відповідача повідомили, що вони розуміють ситуацію, яка склалася у нього, та приймають пропозицію щодо розірвання договору та поверненню коштів. Також було повідомлено, що найближчим часом це питання буде врегульовано відповідно до чинного законодавства, в зв`язку з чим 14 травня 2019 року сторонами була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року.

У пункті 1 додаткової угоди зазначено про те, що у зв`язку з заявою покупця припинити за взаємною згодою сторін договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року з дня підписання додаткової угоди. В усній формі представники відповідача повідомили, що кошти, які були сплачені позивачем, будуть повернуті йому в повному обсязі найближчим часом.

Відповідно до платежів, які були сплачені на рахунок позивача за весь період з моменту припинення договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року загальна сума повернення склала 198 000 грн.

В період з 4 січня 2020 року по день звернення до суду від відповідача жодних коштів не надходило.

Залишок коштів які повинні бути йому сплачені складає 102 000 грн.

Неодноразові звернення до ЗАТ « Українська будівельна компанія» щодо повернення залишку коштів не дали позитивних результатів. На його дзвінки представники відповідача не відповідають.

8 квітня 2020 року він надіслав на адресу відповідача лист-претензію з вимогою повернути залишок заборгованості.

9 травня 2020 року він отримав лист від ЗАТ «Українська будівельна компанія», в якому зазначено, що конкретні строки повернення всієї суми коштів угодою не передбачені, оскільки між ними було досягнуто домовленості, що такі кошти будуть повертатися в міру можливості. З моменту отримання зазначеного листа від відповідача жодних коштів йому не надходило.

Просив стягнути з ЗАТ «Українська будівельна компанія» на його користь суму неповернутих коштів в розмірі 102 000 грн. та три відсотки річних на суму боргу в розмірі 4 862,95 грн., а всього 106 826,95 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про стягнення грошових коштів. Стягнуто з ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти розмірі 106 826,95 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ЗАТ «Українська будівельна компанія» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача, зокрема, зазначає, що з дня підписання додаткової угоди (14 травня 2019 року) дія договору купівлі-продажу майнових прав була припинена за взаємною згодою сторін, що підтверджується п.1 додаткової угоди. Підставою дострокового розірвання договору не було порушення будь-якою стороною договору зобов`язання за таким договором і це не заперечує ОСОБА_1 .

Умовою пункту 2 додаткової угоди її сторони підтвердили також відсутність у них будь-яких взаємних претензій фінансового, майнового та іншого характеру у зв`язку з виконанням договору. З пункту 3 додаткової угоди випливає, що з дня припинення дії договору відбулось і фактичне припинення зобов`язань сторін, що виникли з договору, та сторони не вважають себе зобов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договору. Позивачу фактично були повернуті кошти в розмірі 198 000 грн.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 625 ЦК України, що регламентують наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Не перевірив чи правильно позивач встановив період нарахування 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України і чим це підтверджується, оскільки матеріали справи не містять доказів, коли саме претензія ОСОБА_1 була вручена ЗАТ «Українська будівельна компанія», і суд першої інстанції дану обставину не з`ясував. Також суд не перевірив правильність розрахунку суми трьох відсотків річних.

Договір та додаткова угода не є підставою виникнення обов`язку ЗАТ «Українська будівельна компанія» повернути ОСОБА_1 отримані від останнього грошові кошти за договором в разі його дострокового розірвання, що відповідно не дає права позивачу вимагати виконання цього від відповідача.

Відповідно до п. 3.3. договору, оплата ціни продажу майнових прав договору є попередньою платою за товар, право власності на який у покупця, тобто ОСОБА_1 виникне у майбутньому.

Таким чином, попередня плата (аванс), отримана відповідачем за договором від ОСОБА_1 , підлягає поверненню лише у разі порушення відповідачем зобов`язання за договором, на виконання якого позивачем передавався аванс. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, який суд першої інстанції не врахував при вирішення цієї справи.

Договір був розірваний за взаємною згодою сторін, при цьому додатковою угодою (п.2) сторони засвідчили про відсутність будь-яких взаємних претензій, у тому числі фінансового характеру один до одного станом на дату вступу в дію додаткової угоди, є свідченням відсутності у ОСОБА_1 претензій до ЗАТ «Українська будівельна компанія» в частині неповернення відповідачем йому сплачених раніше за договором грошових коштів, що також не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Оскільки грошовим зобов`язанням не може вважатися обов`язок щодо повернення авансу позивачу за договором, а відповідно до спірних правовідносин не може застосовуватись й відповідальність встановлена ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 грудня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 квітня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська будівельна компанія» в особі Генерального директора Мороза О.В. був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 (а.с.8-13).

Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується за плату передати покупцю у приватну власність майнові права на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 3.3. договору покупець сплачує ціну продажу майнових прав шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, відповідно до графіку зазначеному в договорі. Так, відповідно до умов договору позивачем 12 квітня 2019 року були внесені на рахунок ЗАТ «Українська будівельна компанія» 300 000 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.14,15).

14 травня 2019 р оку між сторонами була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року, відповідно до пункту 1 якої, у зв`язку з заявою покупця, припинено за взаємною згодою сторін договір купівлі-продажу майнових прав №БО - 3-21 від 5 квітня 2019 р. з дня підписання цієї додаткової угоди.

Відповідно до платежів, які були сплачені на рахунок позивача за весь період з моменту припинення договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року загальна сума повернення склала 198 000 грн. що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача ОСОБА_1 (а.с.16-19).

8 квітня 2020 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направлено лист-претензію з вимогою повернути залишок заборгованості (а.с.20-23).

9 травня 2020 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від ЗАТ « Українська будівельна компанія», в якому зазначено, що конкретні строки повернення всієї суми коштів угодою не передбачені, оскільки між ними було досягнуто домовленості, що такі кошти будуть повертатися в міру можливості (а.с.24-25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, після припинення договору купівлі-продажу майнових права за взаємною згодою сторін цього договору, у відповідача виник обов`язок повернути сплачені позивачем кошти, проти чого не заперечує і сам відповідач. На 5 квітня 2019 року відповідач повернув позивачеві 198000 грн. Незважаючи на пред`явлену позивачем відповідачу претензію, у строки, визначені ст.530 ЦК України, відповідач кошти в сумі 102000 грн. не повернув. За таких обставин позивач має право вимагати сплати трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України в якості відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за період з 14 травня 2019 року по 14 грудня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом, встановленим статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Несправедливими згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відповідач ЗАТ «Українська будівельна компанія» погодився повернути внесені позивачем ОСОБА_1 кошти на виконання умов договору, який було розірвано за згодою сторін, але грошові кошти в повному обсязі не повернув, - дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку коштів в сумі 102 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ЗАТ «Українська будівельна компанія» не повинна повертати позивачу сплачені грошові кошти та сплачувати три відсотки річних, оскільки договір купівлі-продажу був розірваний за згодою сторін, прострочення виконання зобов`язання не відбулось, а додатковою угодою визначено відсутність будь-яких взаємних претензій фінансового, майнового та іншого характеру у зв`язку з виконанням договору, суд апеляційної інстанції не може прийняти в якості підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі є безпідставними.

Так, 14 травня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року, відповідно до пункту 1 якої, у зв`язку з заявою покупця, припинено за взаємною згодою сторін договір купівлі-продажу майнових прав №БО - 3-21 від 5 квітня 2019 р. з дня підписання цієї додаткової угоди.

Відповідачем ЗАТ « Українська будівельна компанія» не заперечується як факт укладення додаткової угоди, так і домовленість між сторонами про повернення відповідачем сплачених позивачем коштів на виконання договору купівлі-продажу майнових прав. Зазначені обставини фактично підтверджуються листом ЗАТ «Українська будівельна компанія» від 6 травня 2020 року (а.с.24).

Крім цього, власні дії відповідача ЗАТ «Українська будівельна компанія» щодо перерахування ОСОБА_1 коштів з позначкою «повернення коштів за договором купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року» за весь період з моменту припинення договору купівлі-продажу майнових прав №БО-3-21 від 5 квітня 2019 року, також підтверджують наявність домовленості між сторонами. Сума повернення склала 198 000 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку ОСОБА_1 (а.с.16-19).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив період нарахування 3 % річних, оскільки матеріали справи не містять доказів, коли саме претензія ОСОБА_1 була вручена ЗАТ «Українська будівельна компанія», і суд першої інстанції дану обставину не з`ясував є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Сторони не заперечують що у додатковій угоді, ними не було погоджено строк (термін) повернення відповідачем ЗАТ «Українська будівельна компанія» позивачу ОСОБА_1 грошових коштів внесених останнім на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав від 5 квітня 2019 року. Відповідно в даному випадку має діяти загальне, встановлене законом правило, а саме положення ч.2 ст.530 ЦК України, згідно з яким відповідач повинен був виконати обов`язок по поверненню коштів у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

8 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу відповідача ЗАТ «Українська будівельна компанія» лист-претензію з вимогою повернути залишок заборгованості.

Позивач відрахував семиденний строк з дня надання йому відповідачем ЗАТ «Українська будівельна компанія» відповіді, тобто з 6 травня 2020 року, а тому позивачем цілком обґрунтовано було визначено початком прострочення виконання зобов`язання - 14 травня 2020 року.

Згідно математичного розрахунку, розмір 3% річних на суму боргу в розмірі 102000 грн. станом на 14 грудня 2020 року (момент звернення до суду з даним позовом) становить 4862,95 грн.: 102000 грн. (сума боргу) х 0,00822 (% за день) х 580 (кількість днів) / 100 %.

Таким чином, встановивши, що відповідач ЗАТ «Українська будівельна компанія» має невиконані грошові зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних, розрахованих на суму боргу.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус