П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022року м. Київ

Справа №357/3507/21

Провадження № 22-ц/824/3868/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 20 липня 2022 року

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Онопрієнко К.С.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко Олена Віталіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко Олена Віталіївна, про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування.

Позов мотивовано тим, що 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого, позикодавець надає позичальнику позику готівкою в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів до 01 серпня 2018 року. Однак, у встановлений договором строк відповідач отриману грошову позику позивачу не повернув, у зв`язку з чим останній звернувся до суду.

З метою забезпечення виконання рішення, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне боржнику нерухоме майно. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня

2021 року у справі № 357/2689/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області

Прядко А.М. від 26 березня 2021 року на виконання вказаної ухвали проведено реєстрацію обтяження.

24 березня 2021 року позивачу стало відомо, що належна ОСОБА_2 квартира, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , 23 березня 2021 року подарована ним своєму сину - ОСОБА_3 .

Позивач зазначав, що оспорюваний договір дарування направлений

ОСОБА_2 на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до свого сина ОСОБА_3 з метою приховати це майно від виконання за його рахунок боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 . Тобто спірний договір дарування був укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених ними, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний про пред`явлення до нього позову про стягнення боргу за договором позики, а ОСОБА_3 , що отримав нерухоме майно вдар, є його сином, та після укладення договору дарування сторони не змінили своє місце реєстрації та проживання. Таким чином, відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного ОСОБА_2 майна відбулося з метою уникнення звернення кредитором стягнення на його майно як боржника за існуючими зобов`язаннями.

ОСОБА_2 просив:

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білоерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності

№41131056 від 23 березня 2021 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області

Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В. копію договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер договору: 201.

Витребувано в Управлінні адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області довідку з відомостями про актуальну адресу реєстрації ОСОБА_2 .

Зобов`язано приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В. та Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області надати витребувані докази у строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення їм даної ухвали суду.

Підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування, - закрито.

Призначено справу до судового розгляду по суті, про час і місце судового засідання повідомлено учасників справи.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 24 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 201, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 41131056 від 23 березня 2021 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , та поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі

908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі

908,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що при укладенні 23 березня 2021 року оспорюваного правочину, воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином договором дарування квартири АДРЕСА_1 , і їх дії були вчинені на перехід права власності на нерухоме майно, а з метою приховання майна від виконання можливого рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , у зв`язку із чим оспорюваний правочин має бути визнаний недійсним на підставі статті 234 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

30 грудня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, оскільки коштів у ОСОБА_1 в борг не брав. Заявник вказує, що підпис у розписці не належить ОСОБА_2 , доказів що саме він є боржником перед ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 січня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи

№ 357/3507/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування.

24 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 357/3507/21надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме, заявнику необхідно сплатити судовий збір.

15 лютого 2022 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла квитанція про сплату судового збору в розмірі, визначеному судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О. В., про визнання недійсним договору дарування.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мохонько К.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомленні про дачу, час та місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 357/3507/21за відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 березня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н. Б., зареєстрованого у реєстрі за № 2-1668.

19 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США та зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 01 серпня 2018 року. Наведене підтверджується копією розписки від 19 березня

2018 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики (справа № 357/2689/21).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року (дата оприлюднення ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 19 березня 2021 року) у справі № 357/2689/21 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 .

На підставі рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Прядко А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57321677 від 26 березня 2021 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження було внесено запис про обтяження 41201358, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт предмета обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

23 березня 2021 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 201.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року у справі № 357/2689/21, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 10 000,00 доларів США та 3% річних в сумі

777,54 доларів США.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі

№ 357/2689/21 поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про те, що при укладенні 23 березня 2021 року оспорюваного правочину, воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином договором дарування квартири

АДРЕСА_1 , і їх дії були вчинені на перехід права власності на нерухоме майно, а з метою приховання майна від виконання можливого рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , у зв`язку із чим оспорюваний правочин має бути визнаний недійсним на підставі статті 234 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорюваний ним договір дарування слід визнати недійсними у зв`язку із його фіктивністю, оскільки він укладений з метою приховання майна ОСОБА_2 від кредитора, що тим самим давало можливість останньому ухилитися від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У контексті статті 31 ЦПК України у зазначеній редакції саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України

від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від09вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 , відчужуючи належну йому квартиру на користь свого сина - ОСОБА_3 був обізнаний про наявність судового провадження про стягнення заборгованості за договором позики (справа

№ 357/2689/21), де ОСОБА_2 є відповідачем, правильно вважав, що боржник міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення у вказаній справі.

Крім того, з`ясувавши, що при укладенні 23 березня 2021 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки передача ОСОБА_2 належної йому квартири в особисту приватну власність ОСОБА_3 , при наявності боргових відносин між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , вказують на те, що між відповідачами спірний правочин вчинено з метою ухилитись від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним оспорюваний правочини на підставі статті 234 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 03 липня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи № 369/11268/16-ц, не відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України

від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Аргументи заявника наведені в апеляційній скарзі колегією суддів не приймаються, оскільки вони стосуються отримання грошових коштів за розпискою, та укладення розписки, що не є предметом розгляду цієї справи.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Купрієнка В. М. без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат згідно правил статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна