єдиний унікальний номер справи 531/484/22
номер провадження 4-с/531/3/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

представника скаржника Жолонко О.В.,

начальника Карлівського ВДВС Рець М.В.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), просив визнати дії Карлівського ВДВС протиправними та скасувати арешт на земельну ділянку загальною площею 3,1063 га.

На виконанні у Карлівському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 40898829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-988/2005, виданого 11.11.2005 року Карлівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

15.06.2017 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , відомості про що внесено до державних реєстрів заборон. Скаржник вказує, що у даному виконавчому провадженню у нього виникла заборгованість, яку було погашено.

У судове засідання скаржник не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що жодних коштів ОСОБА_2 їй не сплачував, заборгованість не погасив, лише одного разу орендар земельної ділянки сплатив їй грошові кошти, але вона не пам`ятає суми сплачених коштів. Проти зняття арешту з земельної ділянки не заперечує, але просила залишити заборгованість.

Представник скаржника, ОСОБА_4 , скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Начальник Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_5 , заперечив проти задоволення скарги та вказав, що заборгованість за даним виконавчим провадження ОСОБА_2 не погашено.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12ЦПК Україницивільне судочинствоздійснюється назасадах змагальностісторін.Учасники справимають рівні права щодоздійснення всіхпроцесуальних правта обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у Карлівському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 40898829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-988/2005, виданого 11.11.2005 року Карлівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

15.06.2017 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , відомості про що внесено до державних реєстрів заборон.

З листа Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 01.02.2022 року № 1837/17.7-31 вбачається, заборгованість зі сплати аліментів станом на момент повноліття дитини складає 141944,42 грн. Вказаним листом також повідомлено скаржника про підстави для зняття арешту з майна боржника.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 не погашено, що підтверджується поясненнями стягувача ОСОБА_1 та начальника Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Доказів сплати заборгованості за виконавчим провадженням № 40898829, в рамках якого накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, скаржником надано не було.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_2 , посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів вказував на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому провадженні №40898829, у межах якого було накладено арешт на майно боржника, на момент звернення боржника до суду із скаргою погашена не була. Таким чином боржником не доведено відсутність заборгованості по сплаті аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, ст. ст. 56, 59, 74 Закону України "Про виконавче провадження" суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 05 травня 2022 року.

Суддя