УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 Справа №607/24067/21

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Киренької Г.Я.,

у присутності учасників судового процесу:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Тернопільської обласної прокуратури, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, стягнення заробітної плати за час відпустки, допомоги на оздоровлення, зобов`язання прийняття на роботу за квотою для осіб з інвалідністю, визнання дійсним наказу про поновлення на роботі, визнання дій кримінальними правопорушеннями, стягнення моральної шкоди, зобов`язання порушити кримінальні провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.12.2021р. ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_4 та Тернопільської обласної прокуратури, у якій просив: 1) поновити строк позовної давності; 2) визнати наказ про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року, виданий головним лікарем Тернопільської університетської лікарні Бліхарем В.Є., незаконним; 3) поновити позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул, «відпускних та оздоровчих за 2018-2019-2021р.р.»; 4) визнати дії ОСОБА_4 помстою з використанням службового становища за ст. ст. 356, 364, 365, 304, 382, 172, 372 КК України з виплатою моральної шкоди в користь позивача в розмірі 150000 гривень; 5) зобов`язати Тернопільську обласну прокуратуру відкрити кримінальні провадження щодо ОСОБА_4 за раніше поданими письмовими заявами позивача та провести слідчі дії з передачею матеріалів до суду.

Позов обгрунтовано тим, що 10.04.2020р. позивачу надійшла вимога від ОСОБА_4 про спростування інформації, яку, розцінивши як погрозу, позивач передав у відповідні органи, за що ОСОБА_4 27.04.2020р. видав наказ № 95-ОД про звільнення позивача з посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення під час перебування ОСОБА_3 на лікарняному та ще й при тому, що ендоскопічне відділення, а відтак і посада лікаря-ендоскопіста, були ліквідовані ще 05.07.2019р. наказом № 139-к. Наведене є порушенням вимог цивільного, кримінального та трудового законодавства, зокрема ст. 40, ч. 2 ст. 49 КЗпП України (його не було попереджено за 2 місяці до звільнення, не запропоновано іншої посади і він не відмовлявся від посад) та Закону України «Про соціальний захист інвалідів», за яким у лікарні на 1200 працюючих зарезервовано за інвалідами 50 робочих місць, а позивач є інвалідом 2 групи. Органами поліції були порушені два кримінальних провадження за невиконання рішення суду та за незаконне звільнення і недопущення до роботи. У зв`язку з незаконним звільненням позивач був змушений писати десятки звернень у відповідні органи, які ігнорувались, а в подальшому син ОСОБА_4 змушував ОСОБА_3 написати заяву, що його звернення є неправдивими і сплатити ОСОБА_4 велику суму грошей, яку ОСОБА_4 змушений був заплатити в прокуратурі з метою закриття кримінальних проваджень. Грошей позивач не заплатив, і тоді до нього був пред`явлений позов до суду про стягнення моральної шкоди. Зазначене позивач вважає розправою щодо себе зі сторони ОСОБА_4 за те, що він повідомив про вчинені злочини.

31 грудня 2021 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцької І.М. позовну заяву залишено без руху, а 18 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 лютого 2022 року на 15 год.

11 лютого 2022 року від представника Тернопільської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що позовні вимоги, заявлені до прокуратури, стосуються кримінальних проваджень та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому наявні підстави закриття провадження в частині позовних вимог щодо Тернопільської обласної прокуратури.

17 лютого 2022 року від позивача надійшло клопотання, в якому він виклав свої письмові пояснення щодо позову, та заперечення на відзив Тернопільської обласної прокуратури.

Суть пояснень зводиться до того, що, звільнивши позивача з роботи, ОСОБА_4 порушив вимоги ст. 43 Конституції України, здійснив помсту, скориставшись службовим становищем, самовільно безпідставно ліквідував ендоскопічне відділення, щоб звільнити позивача, оскільки обласна рада давала дозвіл лише на реорганізацію, а не на ліквідацію, тому були відсутні підстави застосовувати ст. 40 КЗпП при звільненні, наказ про запропоновані посади від 05.07.2019р. позивач не підписував, тому вимоги ч. 2 ст. 49 КЗпП не дотримані, крім того цей наказ не має відношення до звільнення 27.04.2020р., оскільки був наказ про звільнення 10.07.2019р., який скасований судом, також ОСОБА_4 проігнорував вимоги Закону України «Про соціальний захист інвалідів», яким передбачено 4% робочих місць для інвалідів і йому не запропоновано 1 з 50 таких місць на 1200 працюючих. Такі дії ОСОБА_4 є спланованим умисним вбивством позивача, оскільки полягають у позбавленні роботи, а відтак зарплати, тобто доходу, за який позивачу необхідно купувати життєво важливі ліки, а також фабрикування ОСОБА_4 кримінального провадження за злочин, якого позивач не вчиняв, та пред`явлення до суду позову про стягнення з позивача моральної шкоди.

Суть заперечення на відзив зводиться до того, що кримінальні провадження були закриті без жодних правових підстав, оскільки ОСОБА_4 протягом 6 місяців не виконував рішення суду та повторно звільнив позивача всупереч вимогам закону. Заручившись підтримкою прокуратури, ОСОБА_4 спланував і почав здійснювати умисне вбивство позивача, співучасником якого є обласний прокурор, до якого позивач неодноразово звертався, але він його звернення ігнорував та не порушував кримінальне провадження. У своїх заявах позивач зазначав про конкретні злочини, але всі вони прокуратурою проігноровані.

У підготовчому судовому засіданні 17 лютого 2022 року представник ОСОБА_4 адвокат Дубчак С.П. подав відзив на позовну заяву, за клопотанням позивача протокольною ухвалою суду було залучено в якості співвідповідача Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР), у зв`язку із чим підготовче судове засідання було відкладено до 23 березня 2022 року на 15 год.

Суть відзиву ОСОБА_4 зводиться до того, що позовні вимоги позивача заявлені до ОСОБА_4 як до посадової особи і стосуються його професійної діяльності. Трудовий спір у ОСОБА_3 виник із КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, жодних вимог до ОСОБА_4 як фізичної особи позовна заява не містить, а тому ОСОБА_4 як фізична особа не може бути відповідачем і цій справі, у зв`язку з чим вимоги до ОСОБА_4 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому наявні підстави закриття провадження в цій частині.

22 лютого 2022 року від позивача надійшли заперечення на відзив представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Дубчака С.П., суть якого зводиться до того, що в пред`явленому ОСОБА_3 позові ОСОБА_4 не є фізичною особою, а наділений функціями представляти інтереси юридичної особи КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, що він і робив, але, перевищивши свої повноваження і зловживаючи службовим становищем, з метою помсти, видав незаконний наказ про звільнення позивача. Також у запереченні на відзив позивач просить внести уточнення і зміни в позовні вимоги, а саме: 1) скасувати наказ про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року, 2) визнати відповідача ОСОБА_4 винним у зловживанні службовим становищем; 3) зобов`язати адміністрацію лікарні і ОСОБА_4 виконати вимоги Закону України «Про соціальний захист інвалідів» з прийняттям його на посаду лікаря, запропонувавши одне з 50 місць, зарезервоване для інвалідів; 4) визнати відповідача ОСОБА_4 винним у плануванні і здійсненні умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 КК України зі стягненням моральної шкоди в розмірі 150000 гривень; 5) зобов`язати адміністрацію лікарні і ОСОБА_4 визнати дійсним наказ від 25 лютого 2020 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі за рішення суду від 13.09.2019р. та 18.12.2020р. і виконати його.

Крім цього, 22 лютого 2022 року від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, у якому зазначено, що позивач пред`являє позовні вимоги до трьох відповідачів ОСОБА_4 , Тернопільської обласної прокуратури, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради та просить: 1) скасувати наказ про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року; 2) зобов`язати адміністрацію лікарні і ОСОБА_4 виконати вимоги Закону України «Про соціальний захист інвалідів» з прийняттям його на посаду лікаря за квотою, зарезервованою для інвалідів; 3) визнати відповідача ОСОБА_4 винним у зловживанні службовим становищем; 4) визнати дійсним і діючим наказ за 25 лютого 2020 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на підставі рішення суду від 13.09.2019р. та 18.12.2020р. і зобов`язати адміністрацію лікарні та ОСОБА_4 виконати його.

У зв`язку із неявкою сторін підготовче судове засідання, призначене на 23 березня 2022 року, відкладено на 27 квітня 2022 року на 14 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2022 року матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 372 від 27 квітня 2022 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою судді від 28 квітня 2022 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 26 травня 2022 року на 15 год. 30 хв.

24 травня 2022 року від відповідача КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа № 607/18649/20 за позовом ОСОБА_3 до КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР про скасування наказу від 27.04.2020р. про звільнення з посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди і рішенням від 18.03.2021р., яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення є рішенням у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що є підставою закриття провадження у справі.

У зв`язку з неявкою позивача підготовче судове засідання відкладено на 30 червня 2022 року на 16 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 30.06.2022р. закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті 21 липня 2022 року об 11 годині 40 хвилин.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, однак у своєму клопотанні, яке він подав 17.02.2022р. позивач просив у випадку його неявки в судове засідання розглядати справу без його участі, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи та суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_1 та представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури Безкоровайна О.А. підтримали подані ними відзиви та просили закрити провадження у справі.

Представник відповідача КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 працював у КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР лікарем-ендоскопістом ендоскопічного відділення та 27.04.2020р. відповідно до наказу № 95-од, підписаного генеральним директором (головним лікарем) КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 27.04.2020р.

Позовні вимоги про визнання цього наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, стягнення заробітної плати за час відпустки, допомоги на оздоровлення, зобов`язання прийняття на роботу за квотою для осіб з інвалідністю, визнання дійсним наказу про поновлення на роботі заявлені до ОСОБА_4 як посадової особи КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР і стосуються його професійної діяльності. Більше того, у запереченні на відзив представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Дубчака С.П. позивач сам зазначає, що у пред`явленому ним позові ОСОБА_4 не є фізичною особою, а наділений функціями представляти інтереси юридичної особи КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР.

Трудовий спір у ОСОБА_3 виник саме із роботодавцем КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР. Таким чином, оскільки КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР є юридичною особою самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, то саме ця юридична особа має відповідати за цими позовними вимогами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 вказано, що «позивач заявила позовні вимоги про визнання дій директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР ОСОБА_6 та в. о. директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР ОСОБА_5 у ненаданні ґрунтовної відповіді на запити профспілки, непогодження з профспілкою умов праці: графіка відпусток, тарифікації, розподілу обов`язків, такими, що перешкоджають законній діяльності ПО ВПП ЗОШ № 10 Новокаховської МР та МО ВППОН м. Нова Каховка, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналіз змісту указаних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора ОСОБА_6 та в.о. директора ОСОБА_5 як до посадових осіб ЗОШ № 10 Новокаховської МР, та стосуються їхньої професійної діяльності. Жодних позовних вимог до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як фізичних осіб, позовна заява МО ВППОН м. Нова Каховка не містить. Таким чином, оскільки ЗОШ № 10 Новокаховської МР є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом. Директор ЗОШ № 10 Новокаховської МР ОСОБА_6 і виконувач обов`язків директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_5 не можуть бути відповідачами у цій справі, як фізичні особи, наділені процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовими особами ЗОШ № 10 Новокаховської МР, тобто юридичної особи, від імені якої вони діяли у відносинах з позивачем. Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу, на вказане уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог МО ВППОН м. Нова Каховка в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР ОСОБА_6, виконувача обов`язків директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_5 про перешкоджання законній діяльності профспілки».

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у справі № 592/6904/21 в постанові від 12 січня 2022 року, у якій, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив відповідачем директора КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 ОСОБА_2 та пред`явив вимоги про поновлення його на роботі. Зокрема, ВС зазначив, що «аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора ОСОБА_2 як до посадової особи КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10, та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до ОСОБА_2 як фізичної особи, позовна заява ОСОБА_1 не містить. При цьому трудовий спір у ОСОБА_1 виник із саме роботодавцем КУ Сумською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10. Таким чином, оскільки КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 10 є юридичною особою самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом». З цих підстав ВС закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

З урахуванням зазначеного суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року; поновлення позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул, відпускних та оздоровчих за 2018-2019-2021р.р.,; зобов`язання ОСОБА_4 виконати вимоги Закону України «Про соціальний захист інвалідів» з прийняттям ОСОБА_3 на посаду лікаря за квотою, зарезервованою для інвалідів; визнання дійсним і діючим наказу за 25 лютого 2020 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на підставі рішення суду від 13.09.2019р. та 18.12.2020р., зобов`язання ОСОБА_4 виконати цей наказ підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року та поновлення позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул, також підлягає закриттю, проте з інших підстав відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Так, судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2021р. у справі № 607/18649/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про скасування наказу від 27.04.2020 року про звільнення із посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання звільнити лікаря Бутницького відмовлено в повному обсязі.

Як убачається з зазначеного рішення, позивач ОСОБА_3 , пред`являючи позов, посилався на ті самі підстави, що й у справі, яка розглядається. Зокрема вказував, що при винесенні наказу про його звільнення було порушено норми чинного законодавства, а саме ст.43 Конституції України, не було виконано рішення суду про поновлення його на роботі, оскільки був наказ № 57-од від 25 лютого 2020 року про його поновлення на роботі, однак до робочого місця та виконання обов`язків його не допустили, його не ознайомили з наказом про запропоновані посади, звільнення відбулося під час лікарняного, Законом України «Про захист прав інвалідів» передбачено 4 % робочих місць заброньовані для забезпечення роботою інвалідів, яке йому не забезпечено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року залишено без змін.

Із зазначеної постанови вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_3 виклав ті самі підстави, що й у позовній заяві у справі, яка розглядається, та інших заявах по суті цієї справи. Зокрема вказував на його звільнення з роботи під час лікарняного, а також із порушенням вимог ст.43 Конституції України, ст. 40, ч. 2 ст. 49 КЗпП України, Закону України «Про соціальний захист інвалідів», зазначав про чинність наказу № 57-од від 25 лютого 2020 року про його поновлення на роботі.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 липня 2021 року залишено без змін.

Таким чином спір між ОСОБА_3 та КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР про той же предмет і з тих же підстав вже вирішений у іншій справі, рішення в якій набрало законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З цих підстав провадження у справі в частині позовних вимог до КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року та поновлення позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Вимоги про визнання відповідача ОСОБА_4 винним у зловживанні службовим становищем та у плануванні і здійсненні умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 КК України не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи про обвинувачення особи у вчиненні кримінальних правопорушень розглядаються в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, є завданнями кримінального провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням зазначеного провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій ОСОБА_4 помстою з використанням службового становища за ст. ст. 356, 364, 365, 304, 382, 172, 372 КК України, про визнання ОСОБА_4 винним у зловживанні службовим становищем та у плануванні і здійсненні умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 КК України підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

З цих же підстав підлягає закриттю провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Тернопільської обласної прокуратури про зобов`язання відкрити кримінальні провадження щодо ОСОБА_4 за раніше поданими письмовими заявами позивача та провести слідчі дії з передачею матеріалів до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 256, 260 261, 353 355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Тернопільської обласної прокуратури, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради в частині вимог до ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року; про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року, поновлення позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул, відпускних та оздоровчих за 2018-2019-2021р.р., зобов`язання ОСОБА_4 виконати вимоги Закону України «Про соціальний захист інвалідів» з прийняттям ОСОБА_3 на посаду лікаря за квотою, зарезервованою для інвалідів; визнання дійсним і діючим наказу за 25 лютого 2020 року про поновлення ОСОБА_3 на роботі на підставі рішення суду від 13.09.2019р. та 18.12.2020р., зобов`язання ОСОБА_4 виконати цей наказ, про визнання дій ОСОБА_4 помстою з використанням службового становища за ст. ст. 356, 364, 365, 304, 382, 172, 372 КК України, про визнання ОСОБА_4 винним у зловживанні службовим становищем та у плануванні і здійсненні умисного вбивства ОСОБА_3 за ст. 115 КК України, до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення №95-од від 27 квітня 2020 року та поновлення позивача на роботі з виплатою заробітної плати за вимушений прогул, до Тернопільської обласної прокуратури про зобов`язання відкрити кримінальні провадження щодо ОСОБА_4 за раніше поданими письмовими заявами позивача та провести слідчі дії з передачею матеріалів до суду закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 26 липня 2022 року.

СуддяН. М. Сташків