Номер провадження: 22-ц/813/1942/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргиОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Луняченка В.О.,повний текст судового рішення складений 09 листопада 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскрова О.В., Одеської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», треті особи ОСОБА_13 , діюча в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в якому просила виділити з домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі реконструйовану частку у розмірі 3/50 частин домоволодіння, що складається з житлового будинку під літерою «А» у складі: 4-1 веранди, площею 5,7 кв.м.; 4-2 кухні, площею 8,8 кв.м.; 4-3 житлової кімнати, площею 10,5 кв.м.; 4-4 ванної кімнати, площею 4,1 кв.м.; 4-5 туалету, площею 1,5 кв.м.; 4-6 житлової кімнати, площею 9,4 кв.м.; 4-7 житлової кімнати, площею 11,8 кв.м.; 4-8 житлової кімнати, площею 13,3 кв.м., загальною площею 65,1 кв.м. та літньої кухні під літерою «Ж», площею 12,9 кв.м., також виділити у користування частину земельної ділянки, яка відповідає частці 3/50, а також належну частину будівель і споруд, що належить ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на зазначену частину домоволодіння як окрему одиницю та припинити право часткової власності на вказану частину домоволодіння АДРЕСА_1 ;

Крім того ОСОБА_1 просила визнати дії державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. по реєстрації 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 протиправними, та скасувати рішення державного реєстратора.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що у складі частки майна, яке знаходиться у власності позивача на підставі договору дарування перебувають перелічені приміщення , зазначене у технічному паспорті під літерою «А» а також літня кухня літ «Ж» , яка фактично була зруйнована 07.05. та 14.05.2019 року із стратою особистих речей які знаходились у цьому приміщенні; та у відповідності до висновку експертного дослідження реконструйовані 3/50 частин домоволодіння, які належать ОСОБА_1 можуть бути виділені в окрему одиницю без порушення прав інших співвласників.

Також ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 про усунення перешкод у користуванні власністю, земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні надвірною спорудою (в різних документах визначено як літня кухня або сарай ) літ «Ж» площею 12 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити територію розташування зазначеної надвірної споруди літ «Ж» за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою; стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Одеської міської ради, державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскрова О.В., Одеської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» треті особи ОСОБА_13 , діюча в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47022602 від 24.05.2019 11:26:14, прийняте державним реєстратором КП «Юридичний департамент реєстрації» (Одеська область) Кротовою С.О. на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №31701023; скасування запису про право власності №31701023 внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47022602 від 24.05.2019 11:26:14 прийняте державним реєстратором КП «Юридичний департамент реєстрації (Одеська область) Кротовою С.О.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що державним реєстратором під час реєстрації права власності за ОСОБА_1 були порушені вимоги про порядок здійснення реєстраційних дій а також при внесенні відомостей про склад нерухомого майна ОСОБА_1 зазначена літня кухня літ «Ж» яка ніколи ОСОБА_1 не належала.

Ухвалою суду об`єднано в одне провадження справа за позовом ОСОБА_1 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зустрічний позов ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнані дії державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. по реєстрації 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 протиправними в частині включення до об`єктів нерухомості яка знаходяться у власності зазначених осіб надвірних споруд (в різних документах літньої кухні або сараю ) літ «Ж».

Скасовано частково рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 37.536.524 від 12.10.2017 року по реєстрації 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 із зазначенням у в об`єктах нерухомості надвірних споруд (сараю ) літ «Ж».

Скасований частково запис про право власності ОСОБА_3 №22792190 від 09.10.2017 року, зробленого державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. в частині реєстрації права власності на надвірну споруду (в різних документах літньої кухні або сараю ) літ «ж».

Скасований частково запис про право власності ОСОБА_4 №22792071 від 09.10.2017 року, зробленого державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрацій» Іскровим О.В. в частині реєстрації права власності на надвірну споруду (в різних документах літньої кухні або сараю ) літ «ж».

Скасований частково запис про право власності ОСОБА_2 №22791979 від 09.10.2017 року, зробленого державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрацій» Іскровим О.В.; скасування запису про право власності ОСОБА_2 №22791099 від 09.10.2017 року, зробленого державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. в частині реєстрації права власності на надвірну споруду (в різних документах літньої кухні або сараю ) літ «ж».

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні надвірною спорудою (в різних документах визначено як літня кухня або сарай ) літ «Ж» площею 12 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити територію розташування зазначеної надвірної споруди літ «Ж» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану фактом руйнування надвірної споруди літ «Ж» у розмірі 3 787 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділ з домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі реконструйованої частини у розмірі 3/50 частин домоволодіння, що складається з житлового будинку під. літ. «А»: 4-1-веранди, площею 5,7 кв.м; 4-2-кухні, площею 8, 8 кв.м; 4-3-житлової кімнати, площею 10,5 кв.м; 4-4-ванної, площею 4,1 кв.м; 4-5-туалету, площею 1,5 кв.м; 4-6-житлової кімнати, площею 9,4 кв.м; 4-7-житлової кімнати, площею 11,8 кв.м; 4-8-житлової кімнати, площею 13,3 кв.м, загальною площею 65,1 кв.м та літньої кухні під літ. «Ж», площею 12 кв.м., та припинення права спільної часткової власності на вказану частину домоволодіння; визнання право власності на виділену частину домоволодіння; виділ у користування частини земельної ділянки, що відповідає частці 3/50 із загальної земельної ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні виділеною земельною ділянкою та стягнення майнової шкоди у розмірі 18000 грн., і стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в який просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати, постановити в цій частині постанову, якою позовні вимоги в оскаржуваній частині про виділ у натурі частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні виділеною земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги, що оскільки ОСОБА_1 є власником 3/50 частин домоволодіння, то вона набула право власності на земельну ділянку, на якій розташовані спірні частини домоволодіння, в тому числі літ. «Ж», також у суду були підстави для застосування ч. 5 ст. 376 ЦК України, яку він не застосував.

В інший частині рішення суду ОСОБА_1 не оскаржує.

Також не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу апелянт зазначає, що судом при винесенні рішення не були враховані вимоги чинного законодавства щодо користування спільним майном та жодних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні надвірною спорудою та звільнення території у суду не було, оскільки не встановлено судом, також не встановлено судом, що саме ОСОБА_2 була зруйновна надвірна споруда літ. «Ж», тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди. Також вважає, що саме її право власності на володіння сараєм літ. «Ж» підлягає захисту шляхом скасування за ОСОБА_1 права власності на надвірну споруду сараю.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає дійсності, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 ніколи не користувалася, ні володіла спірною надвірною спорудою, а тому у неї не виникло право власності на будівлю, у зв`язку з чим відсутні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на якій розташована спірна споруда сарай літ. «Ж». Також зазначила, що ОСОБА_1 належить лише квартира АДРЕСА_2 , про, що зазначено у договорі дарування, в якому жодним чином не йдеться про дарування будь-якого сараю або літньої кухні, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Завальнюка Д.Ю., Кверселава С.М., її представника адвоката Фомічова І.О., перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10 жовтня 1994 року ОСОБА_19 набула право власності на 3/50 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.10.1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації №49114 від 10.10.1994 року (т.1 а.с. 14).

Під час приватизації вказаної частки Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації на адресу приватизаційного агентства була надана довідка №20981 від 02.09.1994 року, відповідно до якої 3/50 частки домоволодіння, яке належить ОСОБА_19 , складається з приміщень: 4-1 веранда, 4-2 кухня, 4-3 житлова кімната, 4-4 коридор та сарай 4 х 3 метри = 12 кв.м. (т.1 а.с. 15).

Згідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_19 , яка отримувалася для приватизації, за наймачем закріплено, втому числі, сарай 12 кв.м. (т.1 а.с. 17).

27 жовтня 2004 року ОСОБА_19 відчужила квартиру АДРЕСА_2 , що складає 3/50 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_20 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Запольскою О.В. за р.№8737 (т.1 а.с. 18).

09 листопада 2006 року ОСОБА_20 відчужила квартиру АДРЕСА_2 , що складає 3/50 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_21 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Запольскою О.В. зар.№6003 (т.1 а.с. 21).

19 вересня 2007 року ОСОБА_22 розірвала шлюб із ОСОБА_23 , після чого позивачу було присвоєно прізвище ОСОБА_24 (т.1 а.с. 24).

За змістом листа від 24.10.2017 року №489545.36 на ім`я ОСОБА_1 від КП «БТІ ОМР» повідомлено, що згідно архівної справи за адресою АДРЕСА_4 літня кухня літ. «Ж» складається з 3-х частин: літня кухня літ. «Ж» площею забудови 12,9 кв.м (4,30 х 3,0 м), прибудова до літньої кухні літ. «Ж1» площею забудови 16,0 кв.м, прибудови до літньої кухні літ. «Ж2» площею забудови 7,0 кв.м.

Відповідно листа КП «БТІ ОМР» від 19.01.2018 року за №491543.36.18 згідно журналу зовнішніх обмірів від 06.02.1971 року літ. «Ж» складалась з основної частини, площею забудови 12,9 кв.м (4,30 х 3,0 м.) та прибудови «ж1», площею забудови 16,0 кв.м (4,0 х 4,0 м) загальною площею 28,9 кв.м, зазначений у довідці ОМБТІ від 02.09.1994 року №20981 на підставі якою було оформлено право власності на 3/50 частину домоволодіння зазначений сарай розміром 4,0 х 3,0 + 12 кв.м, відповідає літній кухні літ. «Ж», розмірами 4,30 х 3,0 м, та під час поточної інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1 07.06.2007 року складено ескіз та 26.06.2008 року абрис земельної ділянки де на плані відмічено, що була обстежена саме літня кухня літ. «Ж», а прибудови літ. 2ж1» та «ж2» були обстежені під час технічної інвентаризації 05.07.1996 року за замовленням та забезпеченням до них іншим співвласником (т.1 а.с. 54).

Абрис прибудови під літ. «ж» підтверджується а.с. 57 т.1.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47022602 від 24.05.2019 року прийняте державним реєстратором КП «Юридичний департамент реєстрації» (Одеська область) Кротовою С.О. за ОСОБА_1 зареєстроване 3/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , які складаються з приміщень: 4-1 веранда; 4-2 кухня; 4-3 житлова кімната; 1/2 4-4 коридору, літня кухня літ. «Ж» розміром 4,30 на 3,0 кв.м (т.2 а.с. 90 зв.).

Підставою виникнення права власності зазначено: договір дарування, серія та номер: 6003, виданий 09.11.2006 приватним нотаріусом Запольською О.В.; довідка, серія та номер 491543.36.18 виданий 19.01.2018 КП «БТІ ОМР».

Згідно розпорядження органу приватизації від 09.10.1996 року №85218 у власність чотирьох осіб передано 1/25 частин будівлі АДРЕСА_5 , загальною площею 23,5 кв.м. (т.1 а.с. 51).

За змістом довідки Одеського Міжміського Бюро Технічної Інвентаризації від 05.09.1996 року за №4109 наданого до приватизаційного агентства зазначено, що в домоволодінні АДРЕСА_4 ідеальна частка для квартири АДРЕСА_6 складає 1/25 частину домоволодіння і містить: 1- коридор, 2-кухня, 3- житлова, сараю літ. «ж1», тамбура літ. «ж2» (т.1 а.с. 48).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_25 №126/121223-15, від 06.10.2017 року за даними поточної інвентаризації квартири АДРЕСА_7 від 06.10.2017 р. слід вважати що 1/25 частина домоволодіння складається з надвірних споруд сараю літ. «ж1», тамбуру літ. «ж2», літньої кухні літ. «Ж» та квартири АДРЕСА_6 загальною площею 23,5 кв.м. (т.1 а.с. 49).

Рішенням державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. 09.10.2017 року під номером запису 22791979 здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 37536524 від 12.10.2017 року по реєстрації 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , із зазначенням що 1/100 частина нерухомого майна складається з квартири АДРЕСА_6 загальною площею 23,50 кв.м., житловою площею 12,80 кв.м., та з літ. «Ж»- сарай, літ. «Ж1» - літня кухня, літ. «ж2» - тамбур (т.1 а.с. 43), 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , із зазначенням що 1/100 частина нерухомого майна складається з квартири АДРЕСА_6 загальною площею 23,50 кв.м., житловою площею 12,80 кв.м., та з літ. «Ж»- сарай, літ. «Ж1» - літня кухня, літ. «ж2» - тамбур (т.1 а.с. 45), 1/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 із зазначенням що 1/100 частина нерухомого майна складається з квартири АДРЕСА_6 загальною площею 23,50 кв.м., житловою площею 12,80 кв.м., та з літ. «Ж»- сарай, літ. «Ж1» - літня кухня, літ. «ж2» - тамбур (т.1 а.с. 46).

Підставою виникнення права власності зазначено: лист, серія та номер 4109, виданий 05.09.1996 Одеським міжміськім бюро технічної інвентаризації; довідка, серія та номер 126/121223-15, виданий 06.10.2017 ФОП ОСОБА_25 ; свідоцтво про право власності , серія та номер НОМЕР_1 , виданий 09.10.1996 управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

Згідно відповіді на адвокатський запит ФОП ОСОБА_25 листом №16 від 16.06.2020 року повідомив, що їм не видавалась довідка від 06.10.2017 року 3126/121223-15, не проводились будь які обміри, обстеження тощо щодо домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та не виготовлявся технічний паспорт від 06.10.2017 року щодо квартири АДРЕСА_6 у зазначеному домоволодінні (т.8 а.с. 114).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в частині виділу у натурі частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні виділеною земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, суд першої інстанції виходив з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 391 України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в розумінні даної статті, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч.1 ст. 1166 ЦКУкраїни).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч.1 ст. 1167 ЦКУкраїни).

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є вимоги ОСОБА_1 , як співвласника у спільному частковому майні, про виділ у натурі частки із спільної часткової власності, визнання права власності на виділене майно із визначенням порядку користування земельною ділянкою з урахуванням частки у майні. Крім того у порядку захисту порушених прав ОСОБА_1 просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачами, усунення перешкод у користуванні власністю, земельною ділянкою, а також заявляє вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок руйнування і знищення майна.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 пов`язані із захистом порушеного права власності шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису права власності внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №062/2010 від 26.06.2010 року, виготовленому ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібінського С.С.» реконструйовані 3/50 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідають будівельним нормам та стандартам, вимогам техніки безпеки, санітарним нормам, правилам пожежної безпеки. Виділ в натурі 3/50 частки не буде порушувати права та інтереси інших осіб (т.1 а.с. 25).

Відповідно до довідки №328390/1 від 06.09.2010 року, виданою КП «Право» за ОСОБА_1 зарезервовано наступну адресу нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 32).

У висновку №023/2019 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, складеного судовим експертом Скибінською Т.М. (т.1 а.с. 81) зазначено, що до складу 3/50 частин, розташованих по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 повинні входити наступні приміщення житлового будинку та господарські споруди, а саме: частина житлового будинку літ «А», загальною площею 27,4 кв.м., у складі приміщень: приміщення 4-1 веранда, площею 8,8 кв.м; приміщення 4-2 кухня, площею 8,1 кв.м.; приміщення 4-3 житлова, площею 10,5 кв.м.; літня кухня літ «Ж», площею забудови 12,9 кв.м. (т.1 а.с. 92).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.05.2019 року прийнятим державним реєстратором Кротовою С.О. за ОСОБА_1 зареєстроване 3/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , які складаються з приміщень: 4-1 веранда; 4-2 кухня; 4-3 житлова кімната; 1/2 4-4 коридору, літня кухня літ «Ж» розміром 4,30 на 3,0 кв.м (т.2 а.с. 90 зв.).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 просила суд виділити не тільки об`єкти нерухомості які входять до належної їй частки а і реконструйовані (фактично добудовані) приміщення, право власності на яки вона просить визнати та виділити їх як окремий об`єкт нерухомості.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, зазначених у постанові від 04.12.2013 року по справі 3 6-130ц13 у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

У своєї постанові від 03 червня 2020 року Верховний Суд у справі №722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18 дослідив питання щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, підтвердив раніше визначену позицію та визначив, що усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог стосовно виділу частки домоволодіння з спільної часткової власності, визнання на дану частку права власності та припинення спільної часткової власності на виділену частку.

Одночасно судом було роз`яснено, що у вересні 2018 р. набрав чинності новий Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових, садових, дачних будинків, яким встановлений порядок можливості узаконення будинків та споруд реконструйованих у період з 1992-2015 років.

Суд, як орган у повноваженнях якого є вирішення спорів та поновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав не вправі підміняти інші державні установи до повноважень яких відносить прийняття в експлуатацію новозбудованих або реконструйованих об`єктів нерухомості та їх реєстрація як власність.

У зв`язку з чим, суд обґрунтовано не взяв до уваги при розгляді даних вимог посилання сторони позивача про наявні позначки на технічному паспорті про те, що зазначені реконструйовані об`єкти нерухомості не є самочинно збудованими, тому що склад та розміри даних об`єктів нерухомості не відповідають первинним, відсутні документи про прийняття їх до експлуатації а крім того, суд розглядає питання про поновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а стороною позивача на надано доказів неможливості державної реєстрації об`єктів нерухомості, яки не є спірними, у встановленому Законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи( частина п`ята статті 319 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене порядок користування земельною ділянкою можливо здійснити або за домовленістю всіх користувачів або у разі недосягнення згоди з урахуванням можливості виділу в окреме користування на підставі рішення суду.

Можливість такого рішення повинна бути доведена стороною згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК, якою встановлено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У висновку №023/2019 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, складеного судовим експертом Скибінською Т.М. (т.1 а.с. 81) зазначено, що виділити площу земельної ділянки, належну ОСОБА_1 відповідно до її ідеальної частки, буде можливо лише тільки у разі визначення порядку користування земельною ділянкою для всіх співвласників домоволодіння.

Оскільки, між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 не визначено порядку користування земельною ділянкою, суд прийшов до вірного, що у позовних вимогах ОСОБА_1 щодо виділу у користуванні частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , яка відповідає її частки а також зобов`язати відповідачам не чинити перешкоди у користуванні даною земельною ділянкою, яки є похідними від здійснення відокремлення (виділу) у особисте користування земельної ділянки, слід відмовити.

При цьому, судом вірно зазначено, що сторонами не ставилось питання про визначення судом власника надвірної споруди (в різних документах зазначено літньої кухні або сараю) літ. «ж». у домоволодінні АДРЕСА_1 , однак, саме питання приналежності даної прибудови є основою спору між сторонами як співвласниками всього домоволодіння.

Як вбачається з матеріалів справи, кожна сторона надала суду документи в яких зазначається об`єкт нерухомості (то літня кухня то сарай) під літерою «Ж» як такий, що знаходиться у користуванні різних осіб.

При вирішенні даного питання, судом проаналізовані документи надані сторонами у хронологічному порядку та прийнято до уваги, що 10.10 1994 року ОСОБА_19 набула право власності на 3/50 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.10.1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації №49114 від 10.10.1994 та під час приватизації вказаної частки Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації на адресу приватизаційного агентства була надана довідка №20981 від 02.09.1994 року, відповідно до якої 3/50 частки домоволодіння, яке належить ОСОБА_19 , складається з приміщень: 4-1 веранда, 4-2 кухня, 4-3 житлова кімната, 4-4 коридор та сарай 4 х 3 метри =12 кв.м.

Судом встановлено, що згідно розпорядження органу приватизації від 09.10.1996 року №85218 у власність чотирьох осіб: ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 передано 1/25 частин будівлі АДРЕСА_5 , загальною площею 23,5 кв.м., та за змістом довідки Одеського Міжміського Бюро Технічної Інвентаризації від 05.09.1996 року за №4109 наданого до приватизаційного агентства зазначено, що в домоволодінні АДРЕСА_1 . Свободи ідеальна частка для квартири АДРЕСА_6 складає 1/25 частину домоволодіння і містить: 1- коридор, 2-кухня, 3- житлова, сараю літ «ж1», тамбура літ «ж2».

Таким чином на 1996 рік визначається наявність декілька відокремлених об`єктів нерухомості надвірних споруд: літерою «ж1» та літерою «Ж2»., а об`єкт під літерою «ж» як такий що знаходиться у власності ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 не визначено, а також наявний окремий сарай площею 12 кв.м у власності ОСОБА_19 .

Відповідно листа КП «БТІ ОМР» від 19.01.2018 року за №491543.36.18 згідно журналу зовнішніх обмірів від 06.02.1971 року літ «Ж» складалась з основної частини, площею забудови 12,9 кв.м (4,30х 3,0 м.) та прибудови «ж1», площею забудови 16,0 кв.м (4,0 х 4,0 м) загальною площею 28,9 кв.м, зазначений у довідці ОМБТІ від 02.09.1994 року №20981 на підставі якою було оформлено право власності на 3/50 частину домоволодіння зазначений сарай розміром 4,0 х3,0 +12 кв.м, відповідає літній кухні літ «Ж», розмірами 4,30 х3,0 м, та під час поточної інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1 07.06.2007 року складено ескіз та 26.06.2008 року абрис земельної ділянки де на плані відмічено, що була обстежена саме літня кухня літ. «Ж», а прибудови літ. «ж1» та «ж2» були обстежені під час технічної інвентаризації 05.07.1996 року за замовленням та забезпеченням до них іншим співвласником.

Дані обставини дозволяють прийти до висновку про існування в домоволодінні АДРЕСА_1 трьох окремих об`єктів нерухомості надвірних споруд, з яких споруда під літерою «Ж» відповідає саме тому сараю, що було приватизовано ОСОБА_19 , і є власністю ОСОБА_1 , а інші об`єкти літерами «ж1», «ж2» не є тотожними оберту літерою «ж».

Що стосується різних розмірів даного об`єкту, суд виходив з розмірів первинного об`єкту - сараю, площею 12 кв.м, який набула у власність ОСОБА_19 у 1994 році.

Фактично єдиним документом, в якому визначено що об`єкт під літерою «Ж» є новоутвореним внаслідок реконструкції прибудов літерами «ж1» та «ж2» та знаходиться у володінні співвласників квартири АДРЕСА_6 є довідка ФОП ОСОБА_25 №126/121223-15, від 06.10.2017 року.

При оцінки даного доказу на його достовірність, відповідно до вимог ст. 79 ЦПК, судом враховано, що згідно листа-відповіді №16 від 16.06.2020 року на адвокатській запит ФОП ОСОБА_25 повідомив що їм не видавалась довідка від 06.10.2017 року 3126/121223-15, не проводились будь які обміри, обстеження тощо щодо домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та не виготовлявся технічний паспорт від 06.10.2017 року щодо квартири АДРЕСА_6 у зазначеному домоволодінні, а крім того що при рівності всіх доказів. Судом прийнято до уваги, що відповідна довідка є довідкою окремого ФОПа, а спростовується вона даними КП «БТІ ОМР» і висновком №023/2019 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, складеним судовим експертом Скибінською Т.М., яка зазначила що аналіз правовстановлюючих документів дозволив експерту зробити висновок про приналежність літньої кухні літерою «Ж» до приміщень яки належать ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що прибудова літерою «Ж» з розміром 12,0 кв.м, яка розташована біля прибудов з літерами «ж1» та «ж2» та визначена в абрисі КП «БТІ ОМР» 26.06.2008 року, який міститься на а.с. 57 т.1 справи, та яка зараз зруйнована є власністю ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що факт реєстрації прибудови під літерою «Ж», яка знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 під час державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на 3/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , до складу якої визначені: приміщення: 4-1 веранда; 4-2 кухня; 4-3 житлова кімната; 1/2 4-4 коридору, літня кухня літ «Ж» не порушує прав позивача ОСОБА_2 , реєстрацію прав власності якої на зазначений об`єкт нерухомості скасовано судом.

Згідно положення третього абзацу частини другої статті 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином законодавець визначив державну реєстрацію права власності як обов`язковий елемент загального права власності на нерухоме майно а тому відповідно, що рішення про скасування державної реєстрації є втручанням у вільне володіння майном власника.

Судом вірно встановлено, що об`єктом державної реєстрації 24.05.2019 року є квартира АДРЕСА_8 у межах приміщень, які відповідають первинним документам, без урахування реконструйованої частки, яка фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_1 відповідно до заявлених вимог та висновку №023/2019 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.02.2019 року, у зв`язку з чим, судом не встановлено факту порушення будь яких прав під час державної реєстрації, а тому і відсутність обґрунтованих вимог про необхідність скасування зазначеного рішення про державну реєстрацію.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 в частині виділу у натурі частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні виділеною земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, а також про відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_1 3/50 частин домоволодіння.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не було взято до уваги, що оскільки ОСОБА_1 є власником 3/50 частин домоволодіння, то вона набула право власності на земельну ділянку, на якій розташовані спірні частини домоволодіння, в тому числі літ. «Ж», також у суду були підстави для застосування ч. 5 ст. 376 ЦК України, яку він не застосував є безпідставними, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції обставинами справи, яким надана обґрунтована правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом при винесенні рішення не були враховані вимоги чинного законодавства щодо користування спільним майном та жодних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні надвірною спорудою та звільнення території у суду не було, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки прибудова літерою «Ж» з розміром 12,0 кв.м, яка розташована біля прибудов з літерами «ж1» та «ж2» та визначена в абрисі КП «БТІ ОМР» 26.06.2008 року, та яка зараз зруйнована е власністю ОСОБА_1 та встановлення судом факту приналежності прибудови під літерою «Ж» яка знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , а також встановлені факти руйнування зазначеної прибудови є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання співвласників домоволодіння не перешкоджати власнику у користуванні своєї власністю та звільнити територію розташування зазначеної надвірної споруди, місце розтушування якої визначено згідно абрису КП «БТІ ОМР» 26.06.2008 року, з урахуванням встановлено судом розміру прибудови літерою «Ж» - 12 кв.м.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи апеляційних скарг не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційних скарг також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Цюри Т.В. у відпустці в період з 02 березня 2022 року по 29 квітня 2022 року, повний текст судового рішення складений 03 травня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра