Номер провадження: 22-ц/813/2529/22
Номер справи місцевого суду: 523/3100/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кремер І.О., по цивільній справі за скаргою ОСББ «ОДИСЕЙ 34», суб`єкт оскарження головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко Олег Валентинович, Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця щодо виконання судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеса у справі № 523/5843/19, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСББ «ОДИСЕЙ 34» звернулося до суду зі скаргою, суб`єкт оскарження головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В., Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця щодо виконання судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеса у справі № 523/5843/19, в якій просило:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. щодо винесення повідомлення від 29.01.2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. від 29.01.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19;

- зобов`язати Перший Суворовським відділ ДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) відновити виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та вчинити всі інші, передбачені законодавством дії щодо примусового виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19;

- стягнути з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСББ «ОДИСЕЙ 34» витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 грн.

В обґрунтування своєї скарги зазначило, що 25.04.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСББ «ОДИСЕЙ 34» суму боргу в розмірі 4012,26 грн., 11,61 грн. 3% річних, 430,11 грн. інфляційних втрат та судового збору в розмірі 192,10 грн.

15.01.2021 року ОСББ «ОДИСЕЙ 34» направило на адресу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження. Однак, 13.02.2021 року ОСББ «ОДИСЕЙ 34» отримало повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам п. 6 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

Скаржник, вважає, що відсутність у виконавчому документі відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у зв`язку з чим звернулося до суду з зазначеною скаргою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року скарга ОСББ «ОДИСЕЙ 34» задоволена частково.

Визнані протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. щодо винесення повідомлення від 29.01.2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19.

Скасовано повідомлення головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Демченко О.В. від 29.01.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання судового наказу від 25.04.2019 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/5843/19.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСББ «ОДИСЕЙ 34» витрати на професійне правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти вимог скарги ОСББ «ОДИСЕЙ 34» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття до виконання судового наказу, так як він не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та скаржник не надав доказів щодо звернення до суду з вимогою про приведення у відповідність виконавчого документа згідно зі ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами і це не позбавляє його права пред`явити виконавчий документ на виконання, про, що було повідомлено стягувану.

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання, призначене на 23 лютого 2022 року сторони не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. ).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (03 травня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу ОСББ «ОДИСЕЙ 34» на дії державного виконавця щодо виконання судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеса у справі № 523/5843/19, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу, не у повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення і доказів протилежного суду не надав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСББ «ОДИСЕЙ 34» суму боргу в розмірі 4012,26 грн., 11,61 грн. 3% річних, 430,11 грн. інфляційних втрат та судового збору в розмірі 192,10 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного судового наказу.

13.01.2021 року ОСББ «ОДИСЕЙ 34» було направлено на адресу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.01.2021 року вбачається, що головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Демченко О.В. було повернуто стягувачу судовий наказ № 523/5843/19 з тих підстав, що такий не відповідає вимогам п. 6 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та дата його народження у виконавчому документі зазначаються при їх наявності, якщо вони відомі суду.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Судом вірно встановлено, що у разі не зазначення ідентифікаційного коду боржника у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про отримання інформації, задля встановлення дати народження боржника.

Тому відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта боржника не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Приписами ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Висновки суду про те, що дії головного державного виконавця Демченко О.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 29.01.2021 року є неправомірними, у зв`язку з чим, вказане повідомлення підлягає скасуванню відповідають вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги ОСББ «ОДИСЕЙ 34».

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття до виконання судового наказу, так як він не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та скаржник не надав доказів щодо звернення до суду з вимогою про приведення у відповідність виконавчого документа згідно зі ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами і це не позбавляє його права пред`явити виконавчий документ на виконання, про, що було повідомлено стягувану, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки державний виконавець не в повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Цюри Т.В. у відпустці в період з 02 березня 2022 року по 29 квітня 2022 року, та судді Гірняк Л.А. на лікарняному в період з 01 березня 2022 року по 11 березня 2022 року, з 14 березня 2022 року по 12 травня 2022 року у відпустці, яка приступила до своїх посадових обов`язків 03 травня 2022 року, відкликавшись із відпустки, повний текст судового рішення складений 03 травня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра