Справа № 347/599/21
Провадження № 22-ц/4808/632/22
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2022 року під головуванням судді Гордія В.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.10.2020 на провулку Чорновола, в місті Косів, Івано-Франківської області, сталася ДТП, внаслідок якої його автомобілю ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , було завдано технічних пошкоджень.

Вказана ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mercedes-Benz 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за статтею 124 КУпАП, а постановою Косівського районного суду від 12.11.2020, яка набрала законної сили 25.11.2020, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, визнано винним у вчиненні ДТП та накладено відповідне стягнення.

Згідно дефектного акту від 26.03.2021 комісія СТО «Старий Косів» оглянула його автомобіль марки ВАЗ 2106, 1976 року випуску, який було пошкоджено в результаті вчинення відповідачем ДТП, та встановила, що загальна вартість запасних частин, матеріалів та проведення робіт по даному акту становить 34 282,93 грн.

Так як у автомобіля під керуванням ОСОБА_2 був наявний поліс обов`язкового страхування, то він як потерпіла сторона отримав від ПРAT «УПСК» страхову виплату в розмірі 7 000 грн. Тобто, страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа.

Після ДТП він знаходився на стаціонарному лікуванні у Косівській ЦРЛ із діагнозом: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин тім`яної ділянки зліва та лівого плечевого суглобу. Гіперметропія слабкого ступеня ОН. Ангіопатія сітківки ОН.

Перебуваючи у стаціонарі з 09.10.2020 року по 20.10.2021 року, ним було понесено витрати на проходження обстеження та придбання медичних препаратів у сумі 2 159,54 грн.

Виходячи із зазначеного, загальна сума майнової шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, становить 36 442,47 грн.

Крім майнової шкоди йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 60 000 грн, та яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. І до того ж їхній сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали крім нього і члени його сім`ї, що призвело до розладу стосунків. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі відмовитися. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його сім`ї та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього що сталося з ним та членами його сім`ї.

Посилаючись на зазначені обставини, обов`язок відповідача відшкодувати йому як потерпілому від його незаконних дій матеріальну та моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування майнової шкоди в сумі 36 442,47 грн, а також 60 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Косівського районного суду від 23 вересня 2021 року залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Рішенням Косівського районного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 10 494 грн 80 коп. завданої майнової шкоди, 6 500 грн заподіяної моральної шкоди, а також 1 362 грн оплаченого судового збору.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 2 159 грн 54 коп. витрат на лікування, а також 454 грн оплаченого судового збору.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, не врахував висновки Верховного Суду про те, що винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Відповідальність водія автомобіля Mersedes-Bens 313CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн, а за шкоду заподіяну майну потерпілого 130 000 грн. Тому страхова сума повністю покриває розмір завданої позивачу шкоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач дійсно підтвердив понесені ним матеріальні збитки наданими письмовими доказами, однак не надавши належної оцінки поданим позивачем доказам, визнав такі допустимими.

Так, дефектний акт не є тим документом, на підставі якого визначаться остаточна вартість ремонту. Він допомагає прорахувати витрати, але повний розрахунок вартості ремонту визначається пізніше. Тобто, дефектний акт не підтверджує того, що позивачем понесено витрати на відновлюваний ремонт автомобіля.

При цьому, з наданого позивачем дефектного акту від 26.03.2021 вбачається, що ціни на послуги та деталі та роботи значно завищені та у такому вказана заміна запчастин, які відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу заміни не потребували.

Також позивачем на підтвердження понесених ним витрат на ремонт автомобіля надано до суду рахунок-фактуру № 90532 без дати. Рахунок-фактура є основним документом продажу, який містить детальну інформацію на тему реалізованої послуги чи товару, а з наданої позивачем рахунку-фактури неможна ідентифікувати, які саме послуги з ремонту автомобіля були надані та неможливо встановити перелік використаних матеріалів і замінених деталей, вартість деталей, вартість послуг. Крім того, у правому краї рахунку фактури вказана дата 04.08.2021. При цьому, дефектний акт складений станцією технічного обслуговування автомобілів «Старий косів», а ремонт здійснювався ПП ОСОБА_4 .

Позивач, як доказ здійснених ним витрат на відновлювальний ремонт надав до суду акт виконаних робіт № 90521, який не містить дати. Можна припустити, що він як і рахунок фактура також складений 04.08.2021, тобто уже після звернення до суду з позовом.

Ці документи є неналежним та недопустимими доказами того, що дійсно приватним підприємцем ОСОБА_4 було надано послуги з ремонту автомобіля та здійснено покупку запчастин, з огляду на те, що в них взагалі не зазначено перелік деталей, які були використані для ремонту (нові чи старі деталі), і чи взагалі вони були використані, які послуги з ремонту були надані. Можливо здійснювалася заміна і ремонт деталей, або надавалися послуги, які не були необхідні для здійснення відновлювального ремонту автомобіля, або взагалі не замінювалися.

Крім того, надана позивачем через місяць після подання позову квитанція до прибуткового касового ордера від 09.05.2021 не містить номера, від якого її відривають у випадку реальної оплати послуг. Це слугує доказом того, що кошти ПП ОСОБА_4 не отримувалися. Доказів зарахування коштів на рахунок ПП ОСОБА_4 та журналу обліку прибуткових касових ордерів матеріали справи також не містять.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 500 грн моральної шкоди, урахувавши понесені позивачем моральні страждання від кримінального правопорушення, ступінь тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень та їх наслідки для позивача. Однак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення по відношенню до позивача, оскільки це було адміністративне правопорушення і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не встановлювався.

Поряд з цим суд першої інстанції проігнорував той факт, що всупереч принципу змагальності сторін та обов`язку доказування, позивач, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, не надав жодного доказу який би свідчив про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та погіршенням психологічного стану здоров`я та змінами звичайного укладу життя позивача, а також, що психологічний стан позивача та звичайний уклад його життя загалі змінилися.

Тому апелянт вважає, що 4 000 грн це та сума яка є обґрунтованою позивачем.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім того, моральна шкода спричинена ушкодженням здоров`я з винуватця ДТП стягується із відрахуванням розміру моральної шкоди, яку зобов`язаний виплатити страховик.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 10 494,80 грн завданої майнової шкоди та зменшити розмір заподіяної моральної шкоди до 4 000 грн.

Увідзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що сума страхової виплати, яку виплатила ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»,є значно заниженою й покрила тільки частину витрат, яку поніс ОСОБА_1 для відновлення автомобіля. Тому різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту повинна компенсувати винна у ДТП сторона. Якщо апелянт не погоджується з таким твердженням, він повинен був заявити ці вимоги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Суд першої інстанції, при ухваленні рішення, взяв до уваги висновок аварійного комісара ФОП ОСОБА_5 , який при складанні Аварійного сертифіката №52-D/79/7 значно занизив ринкову вартість автомобіля ОСОБА_1 , оскільки даний автомобіль до моменту аварії знаходився в належному стані і не потребував жодного ремонту.

Дефектний акт складено комісією при огляді автомобіля після ДТП, саме тоді і було встановлено та описано всі запасні частини, які не підлягають відновленню та потребують заміні на аналогічні нові. В дефектному акті детально описані всі запчастини, які потрібно було замінити, а також вказана їх вартість на момент складання дефектного акту.

Немає жодних законодавчо закріплених вимог щодо оформлення рахунку-фактури, така не є бухгалтерським документом та може носити лише рекомендаційно-фінансовий характер. Ремонт автомобіля проводився відповідно до складеного дефектного акту, всі запчастини замінювалися також відповідно до дефектного акту, тому в рахунку-фактурі і вказана тільки сума оплати послуг, без детального опису. Дата 04.08.2021 - це дата коли було повторно роздруковано рахунок-фактуру, оскільки саме тоді його та акт виконаних робіт було долучено до матеріалів справи.

Також ПП ОСОБА_4 не має спеціально створеної комісі, для складання дефектного акту, тому для складання такого ОСОБА_1 звертався до станції технічного обслуговування «Старий Косів».

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав: фізичний біль та страждання, які спричинені йому через ушкодження здоров`я внаслідок ДТП; душевні стражданні, які йому та членам його сім`ї завдані наслідками ДТП, а саме: відкладений раніше запланований відпочинок, не отримання запланованого прибутку, витрата значних коштів на ремонт автомобіля; душевні страждання, які він отримав внаслідок пошкодження його автомобіля, яким він вже багато років користувався і за яким доглядав; приниження його честі та гідності, через неправдиві твердження апелянта про спричинену через його вину ДТП.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.10.2020 о 5 год. 55 хв. по вул. Чорновола в м. Косів Івано-Франківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем автомобілем Mercedes-Benz 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. С.Бандери не надав переваги в русі автомобілю ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11. ПДР.

Постановою Косівського районного суду від 12.11.2020 у справі № 347/1872/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (т. 1 а.с.15-16).

Уповноваженим працівником Косівського ВП ГУНП 09.10.2020 в Івано-Франківській області було складено довідку про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якої та відомостей технічного паспорта автомобіля АЮ № 365441 власником автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с.9-10, 104).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Mercedes-Benz 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»згідно полісу № АО/4490713 (т. 1 а.с.54). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн, за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн, розмір франшизи 2 600,00 грн.

Відповідно до копії дефектного акта від 26.03.2021 комісія СТО «Старий Косів» оглянула автомобіль марки ВАЗ 2106, 1976 року випуску, та встановила, що загальна вартість запасних частин, матеріалів та проведення робіт по даному акту становить 34 282,93 грн (т. 1 а.с.13-14);

Згідно копії рахунку фактури № 90521, виданої приватним підприємцем ОСОБА_4 , вартість витратних матеріалів та деталей, що підлягали заміні, на автомобілі ВАЗ 2106, що належить позивачу, складає 23 921,87 грн та 10405 грн. вартість роботи (т. 1 а.с. 85).

Відповідно до копії акта виконаних робіт № 90521, виданого приватним підприємцем ОСОБА_4 , вартість витратних матеріалів та деталей, що підлягали заміні, на автомобілі ВАЗ 2106, що належить позивачу, складає 23 921,87 грн та 10405 грн. вартість роботи (т. 1 а.с.84).

Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 має право здійснювати технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний) (т. 1 а.с.86-88);

Відповідно до копії квитанції від 09.05.2021, виданої ПП ОСОБА_4 , позивачем сплачено за відновлюваний ремонт автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_3 , кошти в сумі 34 326,87 грн. (а.с.89).

На замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» аварійний комісар ФОП ОСОБА_5 , дослідивши матеріали надані замовником, ідентифікаційні та технічні характеристик транспортного засобу марки ВАЗ 2106, 1976 року випуску, власником якого є позивач ОСОБА_1 , дійшов висновку, що ринкова вартість вказаного автомобіля становить 17 506,26 грн., а ринкова вартість після пошкодження 7 894,80 грн (т. 1 а.с.100-103). Згідно копії ремонтної калькуляції, вартість ремонту транспортного засобу марки ВАЗ 2106 становитиме 22 089,13 грн. (т. 1 а.с.110-112).

З копій страхового акта №141/037/005257/20/1, розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акта, платіжного доручення №16517 від 23.12.2020 вбачається, що згідно проведених розрахунків автомобіль позивача вважався фізично знищеним, оскільки його ремонт був економічно необґрунтованим. Тому, страхова компанія нарахувала та виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 7 011,46 грн, як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП з врахуванням франшизи в розмірі 2 600 грн (т. 1 а.с.98, 115), що не заперечив в судовому засіданні позивач.

З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4737 виданої Косівською ЦРЛ, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Косівської ЦРЛ з 09.10.2020 по 20.10.2020 з діагнозом: закрита ЧМТ, струс головного мозку (т. 1 а.с.12). Крім іншого, у вказаній виписці зазначено, які обстеження проходив позивач та призначене лікування з переліком медикаментів (т. 1 зворот а.с.12). Так, позивачу було призначено дослідження Rtg (рентген) черепа від 09.10.2020 року та КТ ГМ (комп?ютерна томографія головного мозку) від 15.10.2020, про проходження яких саме в ці дати підтверджують надані позивачем копії фіскальних чеків (т. 1 а.с.11). Так само, копії фіскальних чеків аптеки «Віта Фарм» від 09, 12 та 20 жовтня 2020 року підтверджують покупки ОСОБА_1 медикаментів, назви яких співпадають із призначеним лікуванням вказаним у виписці (т. 1 а.с.11).

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 як винуватця ДТП коштів у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що крім встановлених вище обставин, в матеріалах справи також є інші докази щодо вартості на час ДТП подібного автомобіля, тобто такого ж року випуску та такої марки, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути різницю між встановленою вартістю автомобіля позивача до ДТП і сумою страхового відшкодування, а саме: від 17 506,26 - 7 011,46 = 10 494,80 грн. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позивачу буде повністю відшкодована вартість його автомобіля згідно ринкових цін, що діяли на час ДТП, а те що він забажав відремонтувати саме цей автомобіль, а не купити такий же за ринковою ціною, до понесених збитків не відноситься та ґрунтується на його праві, а не на обов?язку винної особи відшкодовувати такі збитки.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 36.2. Закону № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених вст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодження майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до висновків, викладених у п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також Велика Палата Верховного Суду у п. 73 цієї постанови вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий, який вимагає майнового відшкодування, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 686/1914/16-ц (провадження № 61-15269св18) вказав, що оскільки потерпілий не звернувся у визначений строк до страхової компанії з вимогою про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності страховика, тому є підстави для стягнення на користь позивача тільки завданої шкоди у розмірі різниці між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 447/819/16-ц (провадження № 61-19129св19) з посиланням на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджені ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), вказав, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі ліквідації такої - від МТСБУ. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суди не дослідили та не встановили, для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст.1194 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно встановив обставини щодо вартості пошкодженого автомобіля позивача на час ДТП та здійснення страхового відшкодування відповідно до вимог ст. 30 Закону № 1961-IV.

Однак суд першої інстанції не встановив страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу № АО/4490713, неправильно застосував норми матеріального права, не врахував висновків, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджені ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20),у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 686/1914/16-ц (провадження № 61-15269св18), та помилково поклав на відповідача ОСОБА_2 обов`язок щодо відшкодування різниці між встановленою вартістю автомобіля позивача до ДТП і сумою страхового відшкодування.

Встановлено судом, що розмір завданої шкоди (різниця між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди), розрахований відповідно до вимог ст. 30 Закону № 1961-IV,не перевищує ліміт відповідальності страховика, а пошкоджений автомобіль, ринковою вартістю після пошкодження 7 894,80 грн, залишився у власності позивача.

Позивач не надав доказів обґрунтованих заперечень чи оскарження визначеної аварійним комісаром ФОП ОСОБА_5 ринкової вартості свого автомобіля до ДТП та ринкової вартості такого після пошкодження, позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з підстав неправильності нарахування та виплати страхового відшкодування не заявляв, натомість 16.11.2020 звернувся із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування саме в сумі 7 011,46 грн, що вбачається з страхового акта №141/037/005257/20/1.

Колегія суддів звертає увагу, що у цьому випадку відповідно до вимог п. 36.6. ст. 36 Закону № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. У ОСОБА_2 виник обов`язок щодо відшкодування позивачу суми франшизи в розмірі 2 600 грн, однак останній не обґрунтовував позовні вимоги цими обставинами та не оскаржував рішення суду першої інстанції з цих підстав та щодо розміру майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, врахував характер спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки, майновий стан та наявність утриманців ОСОБА_2 , реальну можливість відшкодування такої ним як особою, яка її завдала, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди коштів в розмірі 6 500 грн.

Посилання апелянта на те, що у відповідності до ст. 26-1 Закону № 1961-IV страховик зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а моральна шкода спричинена ушкодженням здоров`я з винуватця ДТП стягується із відрахуванням розміру моральної шкоди, яку зобов`язаний виплатити страховик, висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.06.2021 ОСОБА_2 не працює, що також підтверджується копією трудової книжки, проживає в будинку дружини ОСОБА_6 , має на утриманні неповнолітнього сина дружини (пасинка) ОСОБА_7 , 2006 р.н., та сина ОСОБА_8 , 2017 р.н. (т. 1 а.с.66-70), та враховано реальну можливість ОСОБА_2 як особи, яка завдала моральної шкоди, відшкодувати саме такий її розмір.

Посилання апелянта на недоведеність завдання його діями моральної шкоди в заявленому позивачем розмірі і її зменшенні до 4 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено зміни в звичайному укладі життя позивача, зокрема його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок ДТП, причинний зв`язок між діями відповідача та погіршенням психологічного стану здоров`я позивача.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів у визначеному судом розмірі у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди є обґрунтованим і з ним погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 10 494 грн 80 коп. завданої майнової шкоди постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог. В іншій частині позовних вимог рішення суду слід залишити без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розподілу між сторонами судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зменшивши розмір стягнутого з відповідача ОСОБА_2 судового збору до 98 грн, а також з позивача на користь апелянта слід стягнути 393 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданої майнової шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовити.

Рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2022 року в частині розподілу між сторонами судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 оплаченого судового збору до 98 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) 393 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин