Справа №760/3510/22
Провадження №2-з/760/314/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири від 06.02.2017р., серія та номер 7-84, посвідчений нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Гуль Л.О., відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дарунок квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а судові витрати покласти на відповідача.

Одночасно з позовною заявою, позивачем подано до суду заява про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що 06 лютого 2017 року було укладено договір дарування квартири, за яким позивач безоплатно передав у власність свого сина ОСОБА_2 , квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, на час здійснення дарування квартири він помилився у правовій природі договору дарування, тобто неправильно сприйняв фактичні обставини правочину. Він не мав наміру передавати у власність свого сина квартиру і вважав, що це не договір дарування, а договір довічного утримання, оскільки відповідачем було запропоновано постійну матеріальну допомогу та догляд, взамін на те, що після його смерті відповідач отримає його квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту укладання договору і по теперішній час відповідач до позивача не приходив, ніякої матеріальної допомоги не надавав, з домашнім господарством не допомагав. Відповідач ніколи не проживав в квартирі, не реєструвався, не сплачував комунальні платежі, не робив ремонт, а на початку 2022 року повідомив йому, що найближчим часом він планує продати квартиру та наказав йому виїхати з неї. Таким чином на даний момент існує реальна загроза невиконання рішення суду про визнання договору дарування недійсним. Тому позивач в своїй заяві просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що у поданій позовній заяві позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири від 06 лютого 2017 року, серія та номер 7-84, посвідчений нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Гуль Л.О., відповідно до якого позивач ОСОБА_1 подарував, а відповідач ОСОБА_2 прийняв в дарунок квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Конкретний захід забезпечення позову буде помірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір про визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає необхідним застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на указану квартиру з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Такий вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позивачем вимогами та достатнім для ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 149, 150-153, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру, яка на праві власності належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягувач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Боржник - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова