Справа №305/86/21
Провадження по справі 2/305/79/22
04.05.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про компенсацію вартості частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відшкодування витрат, пов`язаних з покращенням речі,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Телегазій Василь Іванович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про компенсацію вартості частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відшкодування витрат, пов`язаних з покращенням речі.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 від 16.01.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
11.02.2021, відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов.
У відзиві, ОСОБА_3 заперечує проти позову. Вважає позовні вимоги безпідставними на необгрунтованими з наступних причин. Власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є в рівних частинах ОСОБА_4 і вона, ОСОБА_3 . При цьому, 1/2 частина вказаного нерухомого майна була набута нею на підставі договору дарування від 10.08.2009, тобто, ще до шлюбу. Таким чином, юридичних прав на вищевказане майно у позивача не має. З тексту позовної заяви та доданих до них матеріалів не до кінця зрозуміло щодо якого саме майна (яке на думку представника позивача є об`єктом спільної сумісної власності подружжя) позивач вимагає компенсацію вартості майна та відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна у сумі 423000 грн. Якщо він має на увазі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , то як вище наведено, об`єктом спільної сумісної власності подружжя це майно не являється, оскільки 1/2 частка майна належить сторонній для позивача особі - ОСОБА_4 , а інша 1/2 частка вказаного нерухомого майна була набута нею на підставі договору дарування, до того ж ще до шлюбу, тому всилу ст.57 СК України є її особистою приватною власністю. Якщо ж представник позивача має на увазі «самочинно збудовані будівлі і споруди» - саме ці слова вживає представник позивача у адвокатському запиті до Костилівського сільського голови від 26.12.2019 вих. № 31, з цього приводу повідомляє наступне. Позивач власником земельної ділянки на якій знаходиться домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ніколи не був і на даний час не являється, а власник земельної ділянки дозволу на будівництво на своїй ділянці іншим особам не надавав. У свою чергу, введення у експлуатацію та державна реєстрація новозбудованої нерухомості у встановленому порядку не здійснювалася. Виходячи з вищенаведеного, жодне нерухоме майно, розташоване у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 до об`єктів спільної сумісної власності подружжя віднесене бути не може. З огляду на вищенаведене, вважає некоректним посилання представника позивача на ч.3 статті 390 ЦК, як на одну з підстав своїх позовних претензій до відповідачів. В даному випадку, відповідачі не можуть мати статус, ні недобросовісного набувача, оскільки є законними власниками майна, ні добросовісного набувача, оскільки вони не придбали майно в особи, яка не мала права його віддчужувати, вони взагалі не придбали жодне нерухоме майно, оскільки воно без того належало їм. Так само, в даному випадку, не може мати місце відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених набувачем (володільцем) з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів, оскільки майно нікому не передавалося і не поверталося, воно залишалося у законних власників. Представник позивача, адвокат В.І. Телегазій, 26.12.2019 звернувся з адвокатським запитом за вих. №31 до Костилівського сільського голови. У адвокатському запиті він просив провести обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 , її сина ОСОБА_6 , що проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, в Акті обстеження він просив зазначити перелік та характеристики рухомого, нерухомого майна (самочинно збудованих будівель і споруд) та цінних речей, які були придбані (побудовані) подружжям за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі. У відповідь на адвокатський запит адвоката В.І. Телегазія від 26.12.2019 за вих. №31 було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Обстеження проведено депутатами Костилівської сільської ради: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також землевпорядником Костилівської сільської ради Сокирлей Леонсією Ігорівною. За наслідком обстеження складено Акт від 08.01.2020, який був підписаний вищевказаними особами та завірений підписом і печаткою сільського голови. Згідно вказаного Акта, далі, мовою оригіналу: «було обстежено новозбудований житловий будинок (який не введений в експлуатацію, тобто ніхто в ньому не живе). Розміщений по АДРЕСА_1 , на не огородженій земельній ділянці, де на відстані близько 15-20 м. від житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , в якому проживали ОСОБА_3 з ОСОБА_2 та малолітньою дитиною. В даний час, гр. ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає за цією адресою. На тому ж подвір`ї розташована господарська споруда з блоків білого кольору, вкрита шифером, хто є власником не відомо.». Таким чином, комісія по обстеженню чітко визнає, що їй не вдалося встановити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Представником позивача у підтвердження своїх позовних вимог разом з позовною заявою подано низку письмових доказів. Вважає за необхідне здійснити аналіз окремих з них. Представником позивача додано письмові розписки кількох громадян: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Разом з тим, вказані розписки викликають сумнів. Складається враження, що вони написані «під копірку» і «під диктовку» третьої особи - містять практично ідентичний текст (за винятком грошових сум). Крім того, є підозри, що більшість розписок виконано одним почерком. До того ж в них йдеться про будівельні і ремонтні роботи, які ніби-то проводились: «у будинку у дворогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 ». Однак не зрозуміло про який саме будинок йдеться: вже існуючий чи самовільно збудований? На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою суду від 04.08.2021 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 07 грудня 2021 року.
Позивач, ОСОБА_2 , всудове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Телегазій В.І. 07.12.2021 надіслав до суду електронною поштою клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_15 у судове засідання не з`явилася. 21.03.2022 представник відповідача, адвокат Губко Б.В. надіслав до суду електронною поштою заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його довірительки. Позовні вимоги не визнає. Просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. 21.03.2022 надіслала до суду електронною поштою заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги не визнає. Просить відмовити у задоволенні позову.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги відзив на позов, суд, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 27 січня 2012 року у виконавчому комітеті Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за №02.
Від шлюбу у сторін народилася одна дитина, а саме син ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.02.2020 по справі №305/2308/19, шлюб між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_17 , розірвано. Рішення набуло законної сили 13.03.2020.

Позивач, ОСОБА_2 , ініціюючи позов до суду, зазначає, щовін за період перебування у шлюбі, а саме з 26.06.2013 по 11.10.2019 проводив будівельні та ремонтні роботи в належному відповідачам будинку, що занаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єктом спільної сумісної власності подружжя називає: грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що становить 846000 гривень, які були зароблені ним та відповідчкою ОСОБА_3 за кордоном та витрачені на добудову та перебудову належного відповідачам житлового будинку.

Відповідно до положень ст.60, ст.69, ч.1 ст.70, ст. 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між подружжям може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної влансості на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Статтею 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю.

Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240155859 від 12.01.2021 вбачається, що відповідачам ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині за кожною, належить домоволодіння, яке розташовано в АДРЕСА_1 .

Згідно вказаної інформаційної довідки гр. ОСОБА_4 набула право власностіна 1/2 частину домоволодіння 12.08.2009 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 10.01 2008 виконкомом Костилівської сільської ради. Громадянка ОСОБА_20 , яка змінила своє прізвище на ОСОБА_21 , набула право власностіна 1/2 частину домоволодіння 10.08.2009 на підставі договору дарування №1714, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небога М.П.

Оскільки 1/2 частина вказаного домоволодіння набута відповідачем ОСОБА_17 до моменту укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_11 , вказане майно являється особистою приватною власністю відповідачки ОСОБА_3 і на нього не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та його представником під час розгляду справи не надано жодних доказів того, що за час перебування ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у шлюбі цінність житлового будинку, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя, чи їх обох. Зокрема, позивачем та його представником не заявлялися клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, за результатами якої б можна було втановити вказану обставину.

Наданий позивачем, акт обстеження від 08.01.2020, суд не визнає належним та допустими доказом, оскільки комісією в результаті обстеження домоволодіння за адресою:АДРЕСА_1 встановлено, що за вказаною адресою знаходяться два житлові будинки, один з яких новозбудований.

Натомість з позовної заяви поданої адвокатом Телегазій В.І. не зрозуміло в якому саме житловому будинку позивач проводив будівельні та ремонтні роботи, в зв`язку з чим вимагає компенсацію вартості майна та відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна в сумі 423000 гривень.

Також, суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ надані представником позивача письмові розписки кількох громадян: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Вказані розписки викликають сумнів у їх достовірності.

Також позивачем та його представником не надано жодних доказів того, що за період перебування ущллюбі ОСОБА_11 та ОСОБА_3 працюючи за кордоном спільно заробили грошові кошти в сумі 30000 доларів США.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки 1/2 частина домоволодіння, яке знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 набута відповідачем ОСОБА_3 до шлюбу, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що цінність нерухомого майна, істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя, суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідачів на користь позивача компенсації вартості майна та відшкодування необхідних витрат на утримання і збереження майна у сумі 423000 гривень необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про компенсацію вартості частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відшкодування витрат, пов`язаних з покращенням речі - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк