ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

23 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11096/21
Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/487/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Державна казначейська служба України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та невиконанням судового рішення (суддя Павлов В.Г.), ухвалене об 11 год. 55 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 16 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року, поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвело до моральної шкоди у розмірі 70 000 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. Позов мотивовано тим, що позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». ОСОБА_1 вважає, що після прийняття Конституційним судом України рішення від 27.02.2020 ркоу №3-р/2020 відповідачем було проведено виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік не в повному розмірі, що як наслідок порушило права позивача в розумінні приписів ст.46 Конституції України та ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відповідач вчинив неправомірне нарахування та проведення цієї виплати, адже позивачу було нараховано та перераховано на його картковий рахунок лише 1390 грн. Вичерпавши всі можливі шляхи досудового врегулювання спірної ситуації, ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Так, Чернігівським окружним адміністративним судом при розгляді справи №620/4523/20 від 03.03.2021 року було винесено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі; визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішення набрало законної сили 02.04.2021 року. ОСОБА_1 вказував, що відповідач в добровільному порядку вказане рішення суду не виконав в повному обсязі, змусив позивача звертатися до суду з заявою про видачу виконавчого листа. 11 травня 2021 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області було прийнято заяву позивача та відкрито виконавче провадження, проте станом на дату звернення ОСОБА_1 з цією позовною заявою жодних дій з боку відповідача, націлених на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, не вживалось, рішення суду не виконується, що спричиняє позивачу тяжкі душевні страждання, підриває з боку держави основи допомоги та підтримки учасників бойових дій та їх родин, як наслідок всіх військовослужбовців. За доводами ОСОБА_1 , внаслідок протиправних дій відповідача він втратив звичайний спосіб життя у зв`язку з необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, пошти, зібранням документів, необхідних для захищення його права в суді, тим самим було обмежено його спілкування з сім`єю, постійно відчуває негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги підвищений, оточуючі вказують на важкість виконання повсякденних обов`язків, покладених на нього. Позивач посилався, що розмір відшкодування моральної шкоди 70 000 грн складається із розміру 2500 євро (справа Ю.М.Іванов проти України) шляхом перемноження на курс євро за курсом Нацбанку на час подання позовної заяви до суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що невиконання відповідачем судового рішення більше п`яти місяців є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, та врахував тривалість невиконання судового рішення, соціальне становище позивача (є військовослужбовцем та учасником бойових дій), категорію виплати, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом і правових підстав для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку суд не вбачав.

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради просить скасувати вказане рішення суду у частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання дій/рішень/бездіяльності відповідача протиправними ще не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та про відсутність обов`язку позивача її доводити. Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради посилається, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №620/4523/20 стосується зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані кошти на користь позивача та ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За доводами відповідача, з метою виконання рішення суду Управління соціального захисту населення Деснянського району добровільно, ще до відкриття виконавчого провадження здійснило перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично виплачених сум, а 25 жовтня 2021 року доплачено позивачу 6800 грн, тобто зазначене судове рішення виконано повністю. Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради вважає, що ОСОБА_1 не довів факту заподіяння йому саме моральної шкоди, оскільки він як до звернення до суду із позовом щодо щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, так і на час вирішення даної справи про стягнення моральної шкоди був військовослужбовцем, проходив службу у військовій частині, що свідчить про відсутність порушення його нормальних життєвих зв`язків, продовження ним активного громадського життя, стосунків з оточуючими людьми, відсутність втрати звичайного способу життя, відсутність погіршення стану його здоров`я, у тому числі психічного. Крім того, відповідач вказує, що будь-які дії/рішення/бездіяльність Департаменту у процесі виконання судового рішення не визнавалися судом у порядку адміністративного судочинства протиправними. Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги стосувалися стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України, а не з будь-якого органу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вказує, що суд вірно вирішив, що невиконання відповідачем судового рішення протягом 6 місяців є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання і моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. ОСОБА_1 наголошує на неможливості виміряти глибину душевних страждань, в черговий раз пригнічуючи позивача як людину (змушуючи писати позов, відповідь на відзив), захисника своєї батьківщини, - надмірним і безглуздим блюзнірством, хамським відношенням до прав, захищених Законом України. Також ОСОБА_1 посилається, що у зв`язку з інфляційними втратами він втратив значну частину своїх коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується відповідачем фактично лише в частині задоволених позовних вимог, оскаржуване рішення суду не переглядається апеляційним судом в частині відмовлених позовних вимог.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 02 січня 2020 року отримав посвідчення учасника бойових дій, відповідно має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.9 зворот).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №620/4523/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум (а.с.11 зворот-12).

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області від 11 травня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №620/4523/20, виданого 06 травня 2021 року Чернігівським окружним адміністративним судом (а.с.43).

У своєму листі на адресу Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 17 травня 2021 року Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради вказував, що ним було здійснено нарахування ОСОБА_1 недоплаченої допомоги до 5 травня за 2020 рік, проте він не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з тим, що зазначена допомога є однією із видів соціальних виплат, які фінансуються з Державного бюджету, тому просив посприяти у вирішенні питання виплати присуджених сум (а.с.44).

Також 17 травня 2021 року Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради направлено лист Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області, в якому повідомлено, що виплата коштів згідно проведеного на підставі рішення суду перерахунку буде здійснена після виділення з Державного бюджету додаткових коштів (а.с.45).

Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради №14-06/5347 від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року було перераховано 25 жовтня 2021 року частину грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6800 грн (а.с.52).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди у 1000 грн відповідає принципам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги, що визнання дій/рішень/бездіяльності відповідача протиправними ще не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, невиконання відповідачем судового рішення більше 5 місяців є тривалим періодом і самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Той факт, що Управління соціального захисту населення Деснянського району ще до відкриття виконавчого провадження здійснило перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2002 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком не свідчить про повне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року зазначеними діями, оскільки вказаним рішенням на відповідача покладено обов`язок не лише провести нарахування зазначеної виплати, але і обов`язок по її виплаті, яку фактично проведено 25 жовтня 2021 року, тобто судове рішення виконано в повному обсязі через 6 місяців після набрання рішенням суду законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не довів належними та допустими доказами порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків із оточуючими людьми, втрату звичайного способу життя, а також те, що тривалість підготовки документів до суду були мінімальними та не потребували додаткових з`ясувань та затрат позивача.

Посилання відповідача на відсутність факту завдання позивачеві моральної шкоди не грунтуються на матеріалах справи, за якими встановлено наявність причинного зв`язку протиправних дій Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради і завданої моральної шкоди, обумовленої порушенням конституційного права позивача на виконання судового рішення.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, що його дії/рішення відповідали реальним фінансовим можливостям, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необгрунтованими посилання відповідача, що затримка виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року не є надмірно тривалою.

Також суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо повторного стягнення збитків на користь позивача, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік з урахуванням виплачених сум, а в даній справі стягнуто моральну шкоду за несвоєчасне виконання вищевказаного судового рішення.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Вбачається, що ОСОБА_1 позовні вимоги заявлено до двох відповідачів - Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України.

Суд першої інстанції вирішив саме ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду, і в даному випадку стягнення моральної шкоди з одного із відповідачів, які визначені позивачем, не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради, оскільки саме ним було допущено тривале невиконання судового рішення, у зв`язку з чим є безпідставними доводи відповідача про покладення будь-яких витрат Департаменту, спричинених виконанням функцій держави, на державу.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: