РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Хлуд І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили суд визнати недійсними заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 05 жовтня 2011 року за реєстром №701.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала повністю, з підстав викладених у відзиві, просила суд відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 суду показала, що будинок по АДРЕСА_1 був збудований у 1970 році їхнім з позивачем батьком та мав два входи. У 1981 році позивач разом зі своєю сім`єю повернулася жити в батьківську хату з Тернопільської області. Всіма добудовами до будинку позивач не займалася, а займалася їх матір ОСОБА_5 . Зазначила, що у позивача та її чоловіка були неприязні стосунки з матір`ю ОСОБА_5 через судові справи. Вказала, що у 1995 році вона разом зі своєю сім`єю переїхала жити до матері, однак вони в будинку не реєструвалися. У 2006 році ОСОБА_5 подарувала їй частину будинку на АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки. ОСОБА_1 , яка була опікуном матері, не дозволяла їй бачитися з матір`ю, не впускала до будинку та навіть на подвір`я. Заповіт матір склала самостійно без допомоги сторонніх прийшовши до нотаріуса, психічних розладів у матері не було, вона була дуже активна. Вказала, що під час складання заповіту вона теж була присутня.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 суду показав, що брав участь у складі комісії при огляді ОСОБА_5 18 січня 2012 року. ОСОБА_5 на час проведення експертизи мала ознаки помірно вираженої деменції, тобто важкий психологічний розлад, який позбавляє можливості усвідомлювати свої дії, що супроводжується втратою пам`яті, зниженням інтелектуальних здібностей. Зазначив, що станом на 05 жовтня 2011 року неможна було сказати, що ОСОБА_5 хворіла деменцією. Вказаний діагноз встановлюється шляхом спостереження за пацієнтом протягом шести місяців з дня виявлення перших симптомів хвороби. Зазначив, що не можна сказати, що ОСОБА_5 не страждала на деменцію до спостереження, однак стверджувати про це не можна.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показала, що знала померлу ОСОБА_5 з 1995 року, проживала вона разом з позивачем ОСОБА_1 , її чоловіком та дітьми, а відповідач ОСОБА_3 проживала окремо. Зазначила, що з 2008 року у ОСОБА_5 почали проявлятися психічні розлади.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показала, що померла ОСОБА_5 була її рідною тіткою. Зазначила, що вона часто приходила до тітки в гості, проживала вона разом з позивачем ОСОБА_1 до часу своєї смерті. Вказала, що коли тітка дізналася про смерть свого чоловіка, то впала вдарившись головою, після чого довго лежала в лікарні. Внаслідок отриманої травми голови тітка почала забувати, втратила орієнтацію в часі, часто запитувала де її померлий чоловік. В 2011 році ОСОБА_5 вже була в неадекватному стані, мала психічні розлади, за деякий час до смерті перестала впізнавати знайомих їй людей.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показала, що померлу ОСОБА_5 знала приблизно з 1960 року. Зазначила, що перші психічні розлади у померлої ОСОБА_5 вона почала помічати у 2001 році після смерті її чоловіка. Вказала, що у 2011 та 2013 роках ОСОБА_3 забирала ОСОБА_5 до себе на квартиру, щоб та проживала разом з нею. Вже в той час ОСОБА_5 нічого не розуміла, не впізнавала знайомих їй людей. Їй відомо, що у 1979 році померла ОСОБА_5 розпорядилася належним їй майном (будинком з надвірними будівлями) та склала заповіт на ім`я своєї дочки ОСОБА_1 , про заповіт складений у 2011 році на ім`я ОСОБА_3 їй нічого невідомо. Зазначила, що позивач ОСОБА_1 доглядала за матір`ю до її смерті та займалася її похованням.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду показав, що з 2010 року померла ОСОБА_5 проживала разом з відповідачем ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 проживала окремо. Зазначив, що померла мала задовільний стан здоров`я, займалася господарством, постійно відвідувала церковні богослужіння, де співала у хорі. Він не помічав у неї недоумства, постійно з нею спілкувався. Вказав, що з 17 листопада 2011 року позивач ОСОБА_1 намагалася відвезти ОСОБА_5 до психіатричної лікарні. Про заповіт складений ОСОБА_5 у 2011 році йому нічого невідомо, вона про це не розповідала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду показала, що померлу ОСОБА_5 знала з дитинства, вона не вирізнялася неадекватною поведінкою, її стан був нормальний. ОСОБА_1 створювала їй нестерпні умови для проживання. Вказала, що ОСОБА_5 говорила їй про те, що вона хоче поділити своє майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . У 2011 році ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 ходили до нотаріуса, де ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовилася йти разом з ними.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду показав, що спілкувався з померлою ОСОБА_5 у вересні-жовтні 2009 року, у 2010 році, у 2011 році та в березні 2012 року коли допомагав своєму другові по будівництву. ОСОБА_5 на свої роки була адекватною людиною, могла сама себе обслуговувати.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_13 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , експерта Воронцова О.О., свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого гор.бюро ЗАГС г.Ровно 14 вересня 1960 року.

Після реєстрації шлюбу 10 січня 1981 року ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бучицького районного управління юстиції Тернопільської області 20 липня 2005 року.

23 жовтня 1979 року ОСОБА_5 був складений заповіт, згідно якого остання розпорядилася своїм майном - жилим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та заповіла його дочці ОСОБА_1 .

16 серпня 2006 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за №4240, за яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, в тому числі належний їй житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та належну їй Ѕ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1

05 жовтня 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., зареєстрований в реєстрі за №701, за яким заповіла ОСОБА_3 усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право.

16 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із завою про визнання ОСОБА_5 недієздатною, яка в подальшому була уточнена, та згідно якої ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_5 обмежено дієздатною, встановити над нею піклування та призначити її піклувальником ОСОБА_5 . В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_5 в 1975 році отримала травму голови, внаслідок чого у неї спостерігається стійкий психічний розлад. Після 2000 року значно змінилася поведінка ОСОБА_5 , до 2004 року зміни у свідомості проявлялися явно.

Для визначення психічного стану ОСОБА_5 Рівненським міським судом Рівненської області ухвалою від 31 жовтня 2011 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу та ухвалою від 18 грудня 2012 року призначено по справі додаткову судово-психіатричну експертизу.

Згідно акта амбулаторно судово-психіатричної експертизи №39/12 від 18 січня 2012 року ОСОБА_5 виявляла ознаки помірно вираженої деменції (недоумства), вірогідно судинного генезу. Через відсутність медичної документації повноцінної інформації про психічний стан ОСОБА_5 , визначити її психічний стан, наявність та ступінь вираженості психічних розладів за період з 1975 року по даний час, в тому числі після травми голови в 1975 році та в 2006 році на час укладання договорів відчуження майна, та дати відповідь на питання чи спроможна вона була усвідомлювати значення своєї поведінки, не вбачається можливим.

Відповідно до акта амбулаторно судово-психіатричної експертизи №28/13 від 09 січня 2013 року, ОСОБА_5 страждає помірно вираженою деменцією судинного ґенезу (лакунарний тип), що є психічним розладом, через наявні у неї психічні порушення (інтелектуально-мнестичне зниження, емоційно-вольова нестійкість, різке зниження критики тощо) вона не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року по справі №2о-284/11, визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обмеженою дієздатною та призначено ОСОБА_1 її піклувальником.

Згідно адресної картки управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради №2678 від 15.01.2019 року, ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 вересня 1966 року по 22 грудня 2018 року. За вказаною адресою також зареєстрована позивач ОСОБА_1 з 11 березня 1982 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19 грудня 2018 року, актовий запис №2108.

Після смерті ОСОБА_5 була відкрита спадкова справа №63546842, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54599868 від 22 грудня 2018 року.

22 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в Другу рівненську нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, завідувачем Другої рівненської державної нотаріальної контори Л.Ревою було повідомлено позивача ОСОБА_1 листом №774/02-11 від 13.06.2019 року про те, що вона не належить до осіб, які б мали право на обов`язкову частку відповідно до ст.1241 ЦК України з тих підстав, що спадкоємець ОСОБА_3 прийняла спадщину за заповітом посвідченим від імені померлої ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 05 жовтня 2011 року за реєстровим №701.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України - заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповіт, який був складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст.231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини справи вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним, задоволити повністю.

Визнати недійсними заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Неонілою Олександрівною 05 жовтня 2011 року за реєстром №701.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.