справа № 388/1430/21
провадження № 2/388/17/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

при секретарі судового засідання Кіцану Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна, в якому просила:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.04.2015 по 19.08.2021;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, як на об`єкт права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовували тим, що 29.07.2000 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який було розірвано 04.04.2015. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати однією сім`єю та вести спільне господарство до середини серпня 2021 року. Під час спільного проживання 06.08.2020 вони придбали автомобіль марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, який зареєстрували за ОСОБА_2 . Автомобіль є їх спільною сумісною власністю і вони не домовились про порядок його поділу.

Окрім позовної заяви позивач звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів - правовстановлюючих документів на спірний транспортний засіб та клопотанням про виклик свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвалою від 23.09.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний його представником, зареєстрований у суді 21.10.2021 за вх. № 6510/21, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що він дійсно 29.07.2000 уклав шлюб з ОСОБА_1 , який було розірвано 04.04.2015. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати оскільки ОСОБА_1 не було де жити, однак вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах, не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства і таке інше, а автомобіль придбано за його власні кошти.

Ухвалою від 30.11.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Зазначеною ухвалою також задоволено клопотання позивача про виклик свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та клопотання представника відповідача про виклик свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Позивач у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у позові, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову обґрунтовуючи позицію відповідача аналогічно викладеному у відзиві на позовну заяву. Представником відповідача надано копію свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу.

Сторони не заперечували проти розгляду справи та його завершення за відсутності свідків, які не з`явились у судове засідання, про їх повторний виклик не просили та на їх допиті не наполягали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомила, що вона з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сусідами. Надала показання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2015 року по серпень 2021 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом цього періоду вони разом утримували господарство, а саме: корову, курей, індиків. Повідомила, що вона була у них на святкуванні їх днів народжень, а вони приходили до неї на її день народження. На уточнююче питання пояснила, що коли вони разом приходили до неї на день народження то дарували їй один спільний подарунок. Також повідомила, що вони разом їздили скуплятися до супермаркетів і інколи брали її з собою. Вони спільно купували продукти харчування, за які розраховувався на касі один з них за всі продукти. ОСОБА_2 привозив та забирав з роботи ОСОБА_1 , а інколи коли не міг цього зробити просив про це її чоловіка.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що вона з ОСОБА_1 раніше працювали та наразі разом працюють. Надала показання про те, що у 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, але залишилися проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомила, що їй відомо, що перед розлученням ОСОБА_1 підшукувала собі інше житло, але врешті залишилась проживати з ОСОБА_2 . Коли вона працювала у сільській раді, а ОСОБА_1 у школі навпроти, то вона бачила, що останню ОСОБА_2 привозив на роботу та забирав з роботи. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що вони разом з ОСОБА_2 їздили відпочивати. Також їй відомо, що коли ОСОБА_1 їздила на навчання, то ОСОБА_2 їздив разом з нею. Повідомила про те, що у ОСОБА_2 був магазин продуктів харчування, який той утримував приблизно 10 років та не утримує вже як рік. Влітку у період канікул ОСОБА_1 підміняла у магазині ОСОБА_2 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила, що вона з ОСОБА_1 разом працюють, а з ОСОБА_2 у неї добрі стосунки. Надала показання про те, що у 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, але залишилися проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомила, що їй відомо, що після розлучення ОСОБА_1 спочатку пішла від ОСОБА_2 переїхавши він нього, але останній згодом сам повернув її. Повідомила, що коли ОСОБА_2 хворів - у нього був інфаркт, то ОСОБА_1 доглядала його. ОСОБА_1 займалась господарством, зокрема, рубала індиків, працювала на городі. ОСОБА_2 постійно привозив ОСОБА_1 на роботу та забирав з роботи. У деяких випадках ОСОБА_1 просила її зателефонувати ОСОБА_2 , щоб повідомити коли за нею приїздити. Інколи вони підвозили і її. Зі слів як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 їй відомо, що вони разом відпочивали. Вони також робили спільні покупки у супермаркетах - у «Варусі» та «АТБ» й інших магазинах. Повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_2 купував ОСОБА_1 сукню, а вона йому костюм. Також зі слів їх обох їй відомо, що останні спільно святкували дні народження та новий рік та разом скуплялися на ці свята.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , повідомила, що вона з ОСОБА_1 разом раніше працювали, а з ОСОБА_2 у неї добрі стосунки. Надала показання про те, що у 2015 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, але залишилися проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомила, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що вони після розлучення помирилися та вели спільне господарство: працювали на городі, утримували худобу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив, що він з ОСОБА_1 майже не спілкувався, лише вітався, а ОСОБА_2 знає вже біля 30 років. Надав показання про те, що у період з 2015 року по 2021 рік він на прохання ОСОБА_2 допомагав йому по господарству та будівництву у дворі будинку останнього: будував огорожу, склад, виконував роботу вантажника. Таким чином у дворі за адресою мешкання ОСОБА_2 він перебував приблизно півроку на рік. Протягом цього часу він не бачив ОСОБА_1 , оскільки вона постійно перебувала у хаті і він не бачив щоб остання виконувала якусь роботу по господарству. Він бачив її на городі десь 1-2, може 3 рази. Повідомив, що коли ОСОБА_2 кудись відлучався, то просив його приглянути за худобою, а дядю Толю ( ОСОБА_12 ) приглянути за магазином. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що відносини між останнім та ОСОБА_1 не складалися, однак він особисто ніколи не бачив щоб вони сварились. На уточнююче питання пояснив, що виконував роботу на прохання ОСОБА_2 за оплату.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомила, що вона з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сусіди з 2000 року. Надала показання про те, що їй відомо, що вони ОСОБА_1 з ОСОБА_2 розлучились біля 5 років тому. Зі слів односельчан їй відомо, що роки три тому ОСОБА_1 шукала собі інше місце проживання. Повідомила, що бачила їх, як вони окремо працювали у городі, а у дворі щось робив лише ОСОБА_2 . Останній доглядав худобу - птицю. Чула від фермерів, що ОСОБА_2 купував у них зерно. Також повідомила, що бачила як ОСОБА_2 близько двох разів на тиждень возив ОСОБА_1 на роботу та забирав з роботи. ОСОБА_2 самостійно займався магазином та інколи йому допомагав ОСОБА_12 та займався паєм.

Заслухавши позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2000 по 04.04.2015, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили, принаймні у період з 04.04.2015 по 19.08.2021, проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 за ОСОБА_2 05.08.2020 було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечуються.

Відповідно до довідки, виданої Богданівським старостинським округом Кропивницького району Кіровоградської області від 25.08.2021 за № 613/16-51, згідно із записам погосподарських книг за 2015-2020 роки та 2021-2025 роки громадянка ОСОБА_1 , 1976 року народження, яка зареєстрована на території старостинського округу за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.04.2015 по 19.08.2021 проживала та вела спільне господарство разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , 1960 року народження.

З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю.

Положеннями ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати сукупність всі ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно врахувати ознаки, визначенні у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Крім цього, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Так, надаючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам судом відзначається, що дані, які містяться у довідці Богданівського старостинського округу Кропивницького району Кіровоградської області від 25.08.2021 за № 613/16-51 у частині спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 04.04.2015 по 19.08.2021 повністю узгоджуються з показами наданими свідками, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача та й самими сторонами також не заперечується.

При цьому, встановлення судом спільного ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 господарства у зазначений вище період підтверджується як даними з наведеної довідки так і показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зокрема, щодо утримання домашньої худоби, і частково показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у частині обробляння городу на території домоволодіння де спільно проживали ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Окрім того, судом відзначається, що узгодженими між собою показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджено не лише ведення спільного господарства, а й ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного бюджету, що проявлялось у спільному розрахунку за придбані товари у магазинах, купівлі речей один одному та спільних подарунків з нагоди привітання інших осіб.

На наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосунків, притаманних шлюбним відносинам, окрім спільного проживання свідчить також піклування один про одного, що проявлялося у спільному придбанні товарів, як для спільного вжитку (продукти) так і для особистих потреб (одяг, інші речі), спільне відвідуванні магазинів, спільна участь у святкових заходах (дні народження, свята), те, що ОСОБА_2 підвозив до місця роботи ОСОБА_1 та забирав її з роботи додому. Зазначене знайшло своє підтвердження в узгоджених показах свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і частково показами свідка ОСОБА_9 у частині того, що ОСОБА_2 підвозив ОСОБА_1 до роботи та забирав звідти.

Вказані встановлені судом обставини стороною відповідача не спростовано належними та достатніми доказами.

Так, надаючи оцінку показам свідків зі сторони відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_11 судом відзначається, що останніми частково підтверджено наведені вище обставини, а тому їх покази у цій частині сприймаються судом як достовірні, оскільки не суперечать іншим доказам у справі. Щодо оцінки показів зазначених свідків у світлі заперечення відповідачем твердження позивача про проживання однією сім`єю, то судом відзначається, що їх покази за своїм змістом не підтверджують беззаперечно позицію позивача, однак, й не спростовують її. Окремо слід відзначити, що покази зазначених свідків суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_11 перебуває у певній фінансовій залежності від відповідача, який забезпечує його тимчасовим підробітком, а свідок ОСОБА_9 має неприязне відношення до позивача, що є взаємним, як про це свідчить поведінка останніх у судовому засіданні.

Підсумовуючи, суд констатує існування, принаймні у період з 04.04.2015 по 19.08.2021, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейних відносин, якіутворились на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, перебуваючи у яких останні спільно вели домашнє господарство, мали спільний (повністю або частково) сімейний бюджет, який витрачали спільно в інтересах сім`ї та піклувались один про одного, а отже факт їх спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 04.04.2015 по 19.08.2021 визнається судом доведеним.

Щодо права власності позивача на спірне майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом відзначається, що тлумачення зазначеної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя або жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю, на майно, яке набуто ними у період шлюбу чи спільного проживання.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, однак, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування або його межі може встановити суд.

При цьому, окремо слід відзначити, що транспортний засібє неподільною річчю, що виключає можливість його реального поділу між сторонами або визначення часток, якими сторони можуть користуватися окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно (ідеальна частка).

З огляду на зазначене, судом відзначається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , був придбаний 05.08.2020, тобто у період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, а отже є об`єктом спільної сумісної власності сторін і їх частки у цьому майні є рівними, оскільки, про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо їх часток та їх розміру у праві спільної власності на зазначене спірне майно, сторони суду не повідомляли та докази на підтвердження цього не надавались, так само як і відсутні докази того, що зазначене спірне майно є особистою приватною власністю когось із них (позивача чи відповідача).

Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та інших учасників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позивачем позову, суд констатує встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.04.2015 по 19.08.2021 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, придбання у цей період автомобіля марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, який є спільною сумісною власністю останніх, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу та визнання права власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю, - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.04.2015 по 19.08.2021.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної долі автомобіля марки «Hyundai», модель «Tucson», 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду безпосередньо або через Долинський районний суд Кіровоградської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення суду складено 10.05.2022.

Суддя О.А. Кнуров