Постанова

Іменем України

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 522/1745/20

провадження № 61-11550св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисєльова Надія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у складі судді Заверюхи В. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (далі - ТОВ «ФК «Алькор Інвест»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисєльова Н. В., про скасування рішення та запису про іпотеку.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником садового будинку НОМЕР_1, загальною площею 117,5 кв. м та земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,0696 га, кадастровий номер :02:022:0011, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

30 серпня 2019 року він отримав Інформаційну довідку №179184946, з якої йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. до спеціального розділу державного реєстру речових прав на нерухоме манно на підставі двох рішень індексний номер: 46626415 від 24 квітня 2019 року 11:26:27 та індексний номер: 46626628 від 24 квітня 2019 року 11:31:11, внесені два записи про іпотеку з номерами: 31326523 та 31326749, підставою виникнення якої є повідомлення, серія та номер: 5904, видане 28 грудня 2007 року Відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк Фінанси та Кредит»), та посилання на відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року.

ОСОБА_1 переконував, що зміст прийнятих нотаріусом Кисельовою Н. В. оскаржуваних рішень зводиться до подвійної реєстрації однієї іпотеки у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за допомогою перенесення даних з Державного реєстру іпотек, шляхом внесення двох оскаржуваних записів про іпотеку з номерами: 31326749 і 31326523 при наявності визначених підпунктами 1-4 частини першої, частини другої статті 24 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для відмови в державній реєстрації прав та обтяженні майна іпотекою, оскільки обидва оскаржувані записи про іпотеку внесені на підставі одного запису про обтяження майна іпотекою з Реєстраційним номером: 6352440, внесеного до Державного реєстру іпотек 28 грудня 2007 року 20:58:29, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л. С.

Позивач також зазначав, що положення пункту 52 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачає лише автоматичне поновлення запису про речові права та їх обтяження, а не його подвоєння (дублювання) шляхом внесення двох різних оскаржуваних записів, тому реєстраційні дії нотаріуса Кисельової Н. В. є такими, що вчинені з порушенням вимог Закону № 1952-ІV та положень пункту 52 Порядку № 1141, а отже, й речові права щодо обтяження його іпотекою не підлягають державній реєстрації з підстав, визначених пунктом 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також ОСОБА_1 переконував, що прийняття нотаріусом Кисельовою Н. В. оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 46626628) та внесення нею до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскаржуваного запису про іпотеку (номер: 31326749) відбулось, у порушення частини четвертої статті 5 та пункту 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо невизначеного об`єкту, який неможливо достеменно ідентифікувати саме як об`єкт нерухомого майна.

А оскільки повідомлення, серія та номер: 5904, видане 28 грудня 2007 року ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», який згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відмінним від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (реєстрації відступлення прав за іпотечним договором якому у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня) суб`єктом господарювання, державну реєстрацію якого проведено 16.07.2014 року (номер запису: 1 050109), а отже, вказана особа взагалі не може бути, а ні кредитором за основним зобов`язанням, а ні набувачем з 28 грудня 2007 року такого речового права забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном як іпотека, тож ТОВ «ФК «Алькор Інвест» є неналежною особою подавати заяви про державну реєстрацію прав.

Окрім того, позивач звернув увагу, що вищенаведене повідомлення не відповідає вимогам, встановленим цим Законом для проведення реєстрації обтяження майна іпотекою.

Щодо іпотечного договору, що також став підставою винесення нотаріусом оскаржуваних рішень, позивач стверджував, що у нього було відсутнє волевиявлення на укладання від його імені іпотечного договору від 28 грудня 2007 року № 9765, а також на передачу належного йому нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання боржником - ОСОБА_2 грошового зобов`язання за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К, оскільки зміст вчиненої 11 грудня 2007 року за реєстровим № 6499/2007 нотаріальної дії є засвідчення вірності підпису ОСОБА_1 , а зовсім не посвідчення довіреності виданої, на ім`я ОСОБА_3 . Тобто, з наведеного випливає, що громадянським нотаріусом Маг. Йоганнес Корен, заступником громадянського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року за реєстровим №6499/2007 не посвідчувалась довіреність на ім`я ОСОБА_3 . З «Заключения щодо аналізу довіреності на розпорядження майном», виданої у м. Грац, Австрійська республіка», підписаного ОСОБА_4 та посвідченого печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінгвомир» вбачається, що довіреність від 11 грудня 2007 року 6499/2007, апостиль, виданий окружним судом у громадянських справах 12 грудня 2007 року за №9266-25/07, а ні за змістом, а ні за оформленням не виглядає, як довіреність, що зазвичай видається нотаріусами Австрії. Довіреність від 11 грудня 2007 року 6499/2007, апостиль, виданий окружним судом у громадянських справах 12 грудня 2007 року за №9266-25/07, не пройшов легалізацію через проставлення штампу «Апостиль» Австрійською стороною, не с копією документу і не може використовуватися на території України, як договірної сторони держави Конвенції.

ОСОБА_1 наголошував на тому, що сторонами кредитного договору від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К, договору поруки від 28 грудня 2007 року № 2858/07 є банк - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позичальник - ОСОБА_2 , поручителі - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .. Тобто, з наведеного випливає, що укладання кредитного договору від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К не створює для позивача жодних юридичних наслідків, оскільки він не є а ні стороною, цього договору, а ні поручителем, а ні підписантом передбаченого пунктом 5.1 договору залогу, за відсутністю якого у ОСОБА_1 не виникає жодних обов`язків для здійснення передачі належного йому нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання боржником ОСОБА_2 грошового зобов`язання за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К.

Прийняття нотаріусом Кисельовою Н. В. оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 46626415, 46626628) з внесення нею до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскаржуваних записів про іпотеку (номер: 31326523, 31326749) призвело до реєстрації обтяження іпотекою належного позивачу нерухомого майна та передачу цього майна в іпотеку (реєстраційний номер іпотеки: 6352440 від 28 грудня 2007 року 20:58:29, реєстратор: Одеський міський нотаріальний округ) для забезпечення виконання боржником - ОСОБА_2 зобов`язання перед іпотекодержателем ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на підставі документів, які не дають змоги достеменно встановити набуття, зміну або припинення речових прав на відповідне нерухоме майно, а отже й речові права щодо обтяження іпотекою належного позивачу майна не підлягають державній реєстрації з підстав, визначених пунктом 4 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд: скасувати рішення індексний номер: 46626415 від 24 квітня 2019 року 11:26:27, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати рішення індексний номер: 46626628 від 24 квітня 2019 року 11:31:11, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати (видалити) запис про іпотеку номер: 31326523, дата, час державної реєстрації: 28 грудня 2007 року 20:58:29 внесений до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. на підставі оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46626415 від 24 квітня 2019 року 11:26:27; скасувати (видалити) запис про іпотеку номер 31326749, дата, час державної реєстрації: 28 грудня 2007 року 20:58:29 внесений до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. на підставі оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46626628 від 24 квітня 2019 року11:31:11.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що на час вчинення відповідних реєстраційних дій жодної підстави для відмови приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. в державній реєстрації прав згідно норм чинного законодавства не було. Факт справжності та дійсності довіреності від 11 грудня 2007 року неодноразово був предметом розгляду у інших судових справах за участю позивача, зокрема: у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2013 року, яке набрало законної сили та було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року, та рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року, яке набрало законної сили та було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що приватним нотаріусом під час реєстрації права власності на іпотечне майно було дотримано порядок, встановлений Законами України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- допустили фактичне застосування наслідків звільнення від доказування, передбачених частиною четвертою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до правової оцінки, наданої іншим судом іноземному документу датованого 11 грудня 2007 року з реєстровим номером 6499/2007, що в силу частини сьомої статті 82 ЦПК України, не є обов`язковою для суду у цій справі, враховуючи різні предмети і підстави зазначених позовів;

- неповно з`ясували обставини засвідчення 11 грудня 2007 року правильності підпису ОСОБА_1 громадянським нотаріусом - доктором Гаральдом Прауном та його заступником - магістром Йоганнесом Кореном за реєстровим номером № 6499/2007;

- не звернули увагу на недоведеність обставин щодо відступлення права вимоги за іпотечним договором;

- не надали належної оцінки тому, що прийняття нотаріусом Кисельовою Н. В. оскаржуваних рішень відбулось без подання їй ТОВ «ФК «Алькор Інвест» оригіналів документів визначених пунктом й частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якості підстави для державної реєстрації іпотеки щодо нерухомого майна, яке належить заявнику на праві приватної власності, та не врахували приписів, передбачених частиною першою статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», згідно з якими для проведення реєстраційних дій необхідні для їх проведення документи подаються в оригіналах;

- не надали оцінки доводам скаржника щодо відсутності у нього вільного волевиявлення щодо обтяження іпотекою, належного його на праві приватної власності нерухомого майна, та доказам на їх обґрунтування;

- не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 серпня 2020 року у справі № 344/5595/19, від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 760/6626/17, від 09 липня 2020 року у справі № 824/407/17-а, від 19 січня 2021 року у справі № 813/3676/16;

- не дослідили обставини внесення недостовірних відомостей до абзацу 2 пункту 1 договору іпотеки № б/н, укладеного 28 грудня 2007 року, щодо документа, яким посвідчується право власності заявника на предмет іпотеки;

- не перевірили обставин щодо відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, зазначених в оскаржуваних записах про іпотеку (від 28 грудня 2007 року з № 31326749 та від 28 грудня 2007 року № 46626628), внесення яких до спеціального розділу Державного реєстру речових прав відбулось на підставі оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (від 24 квітня 2019 року № 46626415 та від 24 квітня 2019 року № 46626628);

- частково використали у тексті оскаржуваних судових рішень зміст пояснень ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» від 22 липня 2020 року вх. № 15681, із непідтвердженою доказами інформацією, яка не стосується предмета цього спору і не входить до предмета доказування;

- не звернули увагу на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли не в наслідок посвідчення 28 грудня 2007 року нотаріусом Щукіною Л. С. іпотечного договору, а через відсутність 24 квітня 2019 року у відповідачів під час прийняття оскаржуваних судових рішень з індексними номерами 46626415 і 46626628, визначених частиною першою статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», оригіналів правовстановлюючих документів та неможливості, з поданих нотаріусу Кисельовій Н. В. документів, достеменно встановити набуття чи зміну речових прав на належне позивачу нерухоме майно та його обтяження іпотекою на підставі повідомлення № 5904, виданого 28 грудня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є окремою та самостійною підставою для відмови ТОВ «ФК «Алькор Інвест» у державній реєстрації іпотеки;

- визнали встановленими обставини, що мають значення для справи, на підставі недопустимих доказів;

- фактично змінили предмет спору та надали оцінку рішенням нотаріуса Кисельової Н. В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що взагалі не є предметом спору у даній справі.

Також у касаційній скарзі заявник послався на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 3 Закону України «Про іпотеку» у спірних правовідносинах, що виникли внаслідок здійснення державної реєстрації іпотеки на підставі повідомлення банківської установи, а також виклав клопотання про розгляд справи за участю сторін.

На момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 12 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389, пунктами 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України; витребувано із Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області матеріали справи № 522/1745/20; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У серпні 2021 року матеріали справи № 522/1745/20 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 грудня 2007 року між відділенням № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника Петрової А. О. та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № М-253/07-К, за умовами якого ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав позичальнику кредит в сумі 700 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, зі сплатою відсотків 16,5 %, кінцевий термін погашення кредиту 28 грудня 2012 року.

Також 28 грудня 2007 року між відділенням № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника Петрової А. О. та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 2863/07, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів ОСОБА_2 за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , 28 грудня 2007 року укладений іпотечний договір.

Згідно з пунктом 1 іпотечного договору, предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме: садовий будинок НОМЕР_1, загальною площею 117,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка НОМЕР_1 , площею 0,0696 га, кадастровий номер :02:022:0011, яка розташована за цією ж адресою.

28 грудня 2007 року начальник відділення № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Петрова А. О. та ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіної Л. С. з проханням посвідчити іпотечний договір, який укладений в забезпечення умов виконання кредитного договору від 28 грудня 2007 року № M-253/07-K.

На підтвердження своїх прав та повноважень щодо укладення іпотечного договору начальником відділення № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Петровою А. О. та ОСОБА_3 приватному нотаріусу Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіній Л. С. були надані наступні документи, а саме: укладений 28 грудня 2007 року між відділенням № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 кредитний договір № М-253/07-К; довіреність начальника відділення № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Петрової А. О. на представлення інтересів банку, посвідчена у порядку передовіри, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М. 09 серпня 2007 року за реєстровим № 5066; довіреність ОСОБА_3 на представлення інтересів ОСОБА_1 , посвідчена доктором Гаральд Праун, громадянським нотаріусом, маг. Йоганнес Корен, заступник громадянського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року № 6499/2007, апостиль, виданий окружним судом у громадянських справах 12 грудня 2007 року за № 9266-25/07; договір дарування від 30 травня 2003 року за реєстровим № 5-1088, відповідно до умов якого ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар садовий будинок НОМЕР_1, розташований в АДРЕСА_1; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 липня 2003 року № 1112680, за яким власником садового будинку НОМЕР_1, який розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ; висновок № 6277/1 оцінщика про вартість об`єкта оцінки станом на 24 липня 2007 року (садового будинку НОМЕР_1, який розташований в АДРЕСА_1; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 грудня 2007 року № 17246788, за яким власником садового будинку НОМЕР_1, який розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ; державний акт на право власності на земельну ділянку від 09 березня 2004 року, за яким власником земельної ділянки НОМЕР_1, яка розташований в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ; висновок про вартість земельної ділянки станом на 24 липня 2007 року НОМЕР_1, яка розташований в АДРЕСА_1; лист Держземагентства від 28 грудня 2007 року до державних та приватних нотаріусів про належність земельної ділянки НОМЕР_1, яка розташований в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; рецензія-звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки НОМЕР_1 , яка розташований в АДРЕСА_1; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; картка фізичної особи-платника податків ОСОБА_3 .

Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л. С. перевірено представлені начальником відділення № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Петровою А. О. та ОСОБА_3 оригінали вказаних вище документів та зроблені їх копії, крім чого зроблений скорочений витяг з Єдиного реєстру дійсності довіреності представника банку.

Перед посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л. С. отримані відомості стосовно нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки НОМЕР_1, розташованих в АДРЕСА_1, а саме: витяг з Державного реєстру іпотек від 28 грудня 2007 року № 16387606; витяг з Державного реєстру іпотек від 28 грудня 2007 року № 16387662; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 28 грудня 2007 року № 16387693; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 грудня 2007 року № 16387593; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 грудня 2007 року № 16387647; довідку з Єдиного реєстру заборон від 28 грудня 2007 року № 1; довідка з Єдиного реєстру заборон від 28 грудня 2007 року № 1.

За результатами огляду та перевірки отриманих документів та відомостей, 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального Одеської області Щукіною Л. С. за реєстровим № 9765 посвідчено іпотечний договір, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 , який в свою чергу виступає майновим поручителем ОСОБА_2 на забезпечення умов виконання кредитного договору від 28 грудня 2007 року № М-253/07-К.

Іпотечний договір підписаний особисто ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої доктором Гаральда Прауна, громадянським нотаріусом, маг. Йоганнес Корен, заступник громадянського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року № 6499/2007, апостиль виданий окружним судом у громадянських справах 12 грудня 2007 року за № 9266-25/07 та начальником відділення № 21 (м. Одеса) філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Петровою А. О., що діяла на підставі довіреності, посвідченої у порядку передовіри, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т. М. 09 серпня 2007 року за реєстровим № 5066. Договір також скріплений печатками нотаріуса та банку.

На виконання умов договору іпотеки від 28 грудня 2007 року за реєстровим № 9765 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л. С. внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек реєстраційні записи про заборону на нерухоме майно та про іпотеку: реєстраційний номер 6352514; реєстраційний номер 6352532; реєстраційний номер 6352440.

Таким чином, перед та під час посвідчення 28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л. С. іпотечного договору виконані та дотримані усі вимоги, передбачені чинним законодавством, та будь-яких підстав для відмови у вчинені відповідної нотаріальної дії встановлено не було.

Вищевказані обставини вже були досліджені та встановлені Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області під час розгляду справи № 495/8830/15 (номер провадження 2/495/270/2016) за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіної Л. С. за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання незаконними дій нотаріуса, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2016 року.

23 квітня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Фінанси та кредит») та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» укладено договір про відступлення прав вимоги.

Відповідно до договору ПАТ «Фінанси та кредит» відступив, а ТОВ «ФК «Алькор Інвест» набув належні ПАТ «Фінанси та кредит» права вимоги банку до позичальників та поручителів (боржників договором) зазначених у додатках № № 1-2 до цього договору включаючи права вимоги правонаступників боржників, спадкоємців боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатках № № 1-2 до цього договору.

23 квітня 2019 року між ПАТ «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» укладено договір про відступлення вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 312, в тому числі за іпотечним договором від 28 грудня 2007 року, укладеними між первісним іпотекодержателем ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідно до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ТОВ «ФК «Алькор Інвест» набуло статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами відповідно до реєстру відступлених прав.

24 квітня 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію іншого речового права № 33800470, № 33800458 прийнято рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46626415, № 46626628, на підставі яких до спецрозділу Державного реєстру прав внесено записи про іпотеку № 31326523, № 31326749 та проведено операції щодо реєстрації відступлення прав іпотеки.

При цьому, відповідно до відомостей Державного реєстру прав, записи про іпотеку № 31326523, № 31326749 були перенесені з Державного реєстру іпотек (запис про іпотеку).

Відповідно до відомостей Державного реєстру прав та долучених до заяв документів, рішення від 24 квітня 2019 року № 46626415, № 46626628 прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. на підставі договору від 23 квітня 2019 року про відступлення прав вимог за договором іпотеки, укладеного між ПАТ «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 312.

Відомості про ТОВ «ФК «Алькор Інвест» як іпотекодержателя об`єкту нерухомого майна, а саме: будинок НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер витягу: 164759324, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46626415 від 24 квітня 2019 року 11:26:27, приватний нотаріус Кисельова Н. В. Київського міського нотаріального округу та земельну ділянку НОМЕР_1, кадастровий номер: :02:022:0011, площею - 0,0696 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер витягу: . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46626628 від 24 квітня 2019 року 11:31:11, приватний нотаріус Кисельова Н. В. Київського міського нотаріального округу.

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексними номерами 46626628 від 24 квітня 2019 року та 46625415 від 24 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В., як державним реєстратором внесені зміни щодо іпотекодержателя, а не проведення державної реєстрації права власності на садовий будинок та земельну ділянку, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Обсяг повноважень особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи без додаткового документального підтвердження, перевіряється на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за допомогою порталу електронних сервісів.

Відповідно до частини третьої статті 10 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Приписами частин першої та другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено певний вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну' реєстрацію прав; документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій жодної підстави для відмови приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. в державній реєстрації прав згідно норм чинного законодавства не було.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що приватним нотаріусом під час реєстрації права власності на іпотечне майно було дотримано порядок, встановлений Законами України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Доводи касаційної скарги про те, що прийняття нотаріусом Кисельовою Н. В. оскаржуваних рішень відбулось без подання їй ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» оригіналів документів визначених пунктом й частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якості підстави для державної реєстрації іпотеки щодо нерухомого майна, яке належить заявнику на праві приватної власності, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони зводяться до безпідставних припущень заявника, що не підтверджені належними доказами, та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Частиною першою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини та зміст вчинених громадянським нотаріусом доктором Гаральдом Прауном 11 грудня 2007 року нотаріальних дій, а саме посвідчення довіреності, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті само особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили, що факт справжності та дійсності довіреності від 11 грудня 2007 року, посвідченої доктором Гаральдом Прауном, громадянським нотаріусом, Маг. Йоганнесом Кореном , заступником громадянського нотаріуса доктора Гаральда Прауна за номером 6499/2007, на підставі якої діяв ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 , неодноразово був предметом розгляду інших справ за участю позивача, зокрема: у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2013 року, яке набрало законної сили та було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року, та рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року, яке набрало законної сили та було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року, а тому дійшли висновку про те, що вказаний повторного дослідження не потребує.

Разом з тим, суди звернули увагу на те, що на довіреності, що була посвідчена 11 грудня 2007 року громадянським нотаріусом доктором Гаральдом Прауном, про що свідчить його підпис та печатка, проставлений апостиль, форма та зміст якого цілком відповідає зразку апостиля, наведеного в Гаазькій конвенції Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Проставлення апостилю у порядку та у спосіб, визначені Гаазькою конвенцією, є єдиною вимогою для визнання оспорюваної довіреності чинною в Україні. Інші формальні процедури не можуть бути застосовані до визнання цього документа в якості офіційного в Україні, а так само відсутніми є правові підстави для здійснення будь-якої офіційної легалізації цієї довіреності в України її консульськими установами.

Крім того, суди встановили, що дія довіреності від 11 грудня 2007 року була припинена 19 листопада 2010 року за заявою самого ОСОБА_1 , реєстрація чого здійснена приватним нотаріусом Решеніковою С. І. у м. Києві 19 листопада 2010 року о 15:07 год, що свідчить про безпідставність тверджень заявника про те, що вказаною довіреністю було лише засвідчено вірність йог підпису.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 344/5595/19, від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 760/6626/17, від 09 липня 2020 року у справі № 824/407/17-а, від 19 січня 2021 року у справі № 813/3676/16, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У наведених заявником постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справ та відсутні спільні риси між спірними правовідносинами, а тому доводи заявника про не врахування висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставним.

Аргументи касаційної скарги щодо відсутності правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 3 Закону України «Про іпотеку» у спірних правовідносинах, не знайшли своє підтвердження, окрім цього, існує стала судова практика Верховного Суду з приводу застосування статті 3 Закону України «Про іпотеку».

Доводи касаційної скарги про те, щодо суди не дослідили обставини внесення недостовірних відомостей до абзацу 2 пункту 1, укладеного 28 грудня 2007 року договору іпотеки № б/н, щодо документа, яким посвідчується право власності заявника на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи є правомірність реєстраційних дій вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В., а не дійсність положень договору іпотеки.

Інші наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо клопотання про розгляд справи за участю сторін

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання заявника про розгляд справи за участю сторін слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак