Ухвала

29 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 201/5284/21

провадження № 61-3715ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Бабушкінького районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, а саме: протокол від 11 січня 2021 року з розгляду акта про порушення від 22 грудня 2020 року № 215; визнати неправомірним та скасувати акт-розрахунок від 11 січня 2021 року не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в розмірі 3 723,52 куб. м вартістю 24 791,67 грн, за період з 04 червня 2020 року до 30 листопада 2020 року.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року, позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення комісії з розгляду актів про порушення, оформлений протоколом від 11 січня 2021 року з розгляду акта про порушення від 22 грудня 2020 року № 215 відносно абонента ОСОБА_1 .

Визнано неправомірним та скасовано акт-розрахунок від 11 січня 2021 року необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в розмірі 3 723,52 куб. м вартістю 24 791,67 грн, за період з 04 червня 2020 року до 30 листопада 2020 року.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

22 квітня 2022 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - АТ «ОГС «Дніропгаз») засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного підпису звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, та 22 квітня 2022 року засобами поштового зв`язку із тотожною скаргою, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги, зокрема про визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, а саме: протокол від 11 січня 2021 року з розгляду акту про порушення від 22 грудня 2020 року № 215; визнати неправомірним та скасувати акт-розрахунок від 11 січня 2021 року не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України зазначена справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене ця справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки порушене у ній питання стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. На обгрунтування таких доводів заявник вказує на те, що висновки апеляційного суду суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 619/431/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 911/251/21, а також наявна необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 535/746/18, застосованого судом апеляційної інстанції.

На переконання заявника, формування єдиної правозастосовчої практики полягає у необхідності правильного застосування судами, зокрема пункту 3 розділу 10 глави 10 та підпункту 2 розділу 5 глави ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС), щодо тлумачення яких відсутня єдина практика Верховного Суду. Натомість відмова у відкритті касаційного провадження у справі призведе до порушення принципу правової визначеності щодо застосування наведених норм права, та порушення прав відповідача.

У визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявником доводи не свідчать про існування неоднаковості застосування норми права у подібних правовідносинах, значущості цього правового питання для держави та суспільства. Аргументи заявника фактично зводяться до незгоди з оцінкою судами наявних у справі доказів, зокрема проведеної експертизи засобів вимірювальної техніки, до складу якої відповідно до пункту 3 розділу 10 глави 10 Кодексу ГРС має входити не менше трьох представників Оператора ГРС зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, та підписання акта про порушення №215 від 04 грудня 2020 року, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Бабушкінького районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживачів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко