Провадження №2/523/2481/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Єпутатової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить зняти арешт зі свого майна реєстраційний номер обтяження: 12930464: зареєстровано 30.08.2012 року, видавник Перший Суворовський ВДВС Одеського міського управління юстиції, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Позов мотивується, тим що під час продажу позивачем нерухомого майна, встановлено, що на нерухоме майно позивача накладено арешт Першим Суворовським ВДВС Одеського міського управління юстиції.

Матеріали виконавчого провадження знищено та в електронному та паперовому вигляді відсутні, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить три роки.

Будь-яких зобов`язань щодо повернення боргу позивачем не має.

В Єдиному реєстрі боржників інформація стосовно позивача відсутня.

Позивач вважає, що арешт накладено внаслідок помилки.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує та зазначає, що на виконанні перебувало виконавче провадження №32961325 з примусового виконання судового наказу №2-н-1793/06 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 24.10.2006 року про стягнення з позивача на користь Ліквідаційної комісії ЖЕО Суворовського району м. Одеси грошової суми у розмірі 1586, 54 гривень.

04.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за заявою стягувача, одночасно винесено постанову про арешт майна боржника.

27.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу зв`язку з тим, що майно боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Згідно статті 60 та 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 24.03.1998 року (на час виникнення правовідносин) у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника на момент повернення виконавчого документу стягувачу.

Боржником не надано доказів виконання виконавчого документу в повному обсязі, а також сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та просила суд її задовольнити.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено:

04.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за заявою стягувача, одночасно винесено постанову про арешт майна боржника.

27.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з тим, що майно боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.(а.с. 22)

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження (реєстраційний номер:12930464 від 30.08.2012 року) у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , обтяжувач Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. (а.с. 6)

Листом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 07.04.2021 року №5987 позивачу роз`яснено про неможливість зняття арешту з майна боржника.

Приписами ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Норми ст. 319 Цивільного кодексу України серед іншого закріплюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

За змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем у такій справі. Вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт.

Отже, Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є належним відповідачем по справі.

Фактично належним відповідачем у справі є стягувач - Ліквідаційна комісія ЖЕО Суворовського району м. Одеси.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.01.2022 року.

Суддя