Справа № 565/1144/16-ц
Провадження № 2/565/32/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі головуючої судді Бренчук Г.В., з участю секретаря судового засідання Щур Н.О., представника ОСОБА_1 адвоката Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 06 червня 2016 року у розмірі 25505,91 доларів США, що еквівалентно 637 700 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за умовами кредитного договору, укладеного 11 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 21232,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, з кінцевим строком повернення до 10 червня 2014 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним того ж дня між банком та ОСОБА_2 .

Позичальник ОСОБА_1 після закінчення строку повернення кредиту і сплати процентів грошові кошти повністю не повернула, у зв`язку з цим позивач просить стягнути заборгованість з обох відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 637 700 грн. 60 коп., що еквівалентно 25505,91 доларам США. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 9565 грн. 51 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Кузнецовського міського суду від 07 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2020 року залучено до участі у даній справі акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника позивача у зв`язку з припиненням юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку визначеному ЦПК України, причини неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав суду пояснення у яких зазначено, що згідно додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту з 20 жовтня 2008 року збільшено процентну ставку за користування кредитом до рівня 13,5 процентів річних. Йому, як поручителю, не було відомо про таке збільшення процентної ставки, згоди на збільшення процентної ставки за кредитом поручитель не давав. Вважає, що у зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, дана ним порука на підставі договору поруки від 11 червня 2007 року, припинена.

Також ОСОБА_2 зазначає, що підтримує заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Полюхович О.І. у судовому засіданні просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Вказала що сума заборгованості не підтверджена позивачем належними доказами, оскільки до суду не надано ні первинних бухгалтерських документів (платіжних доручень, квитанції, тощо), ні виписки по рахунках по кредиту як регістрового документу для обліку кредитних операцій по рахунку. Просила врахувати сплив строку перебігу позовної давності, оскільки відповідно до п.3.3.8 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п.3.2.3 цього договору про невиконання вимог п.3.2.3.1-3.2.3.6 цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. 14 жовтня 2009 року за вих. №02-06/659 позивач направив письмову вимогу до боржників по кредиту, в якій, керуючись п.3.2.3, п.3.3.8 кредитного договору, вимагав протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти та неустойку в розмірах, що вказані у вимозі. Оскільки таку вимогу отримано 19 жовтня 2009 року, тому з урахуванням умов кредитного договору та в межах позовної давності, тобто протягом трьох років (одного року) після проходження тридцяти календарних днів з моменту отримання позичальником вимоги, в банку виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення всієї суми боргу по кредиту та інших платежів. Проте в межах вказаного строку банк до суду не звернувся. З відповідним позовом до суду позивач звернувся лише в серпні 2016 року.

Вказала, що у зв`язку з направленням банком письмової вимоги про дострокове погашення кредиту в повному обсязі право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначила, що зважаючи на те, що у жовтні 2009 року банком було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту банк повинен був протягом шести місяців звернутись із вимогою до поручителя про виконання основного зобов`язання.

Однак, таких вимог до поручителя у зазначений строк заявлено не було, а отже поруку слід вважати припиненою через шість місяців після вимоги до позичальника про повне дострокове погашення кредиту.

Суд, заслухавши представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полюхович О.І., дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

11 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 378/25-САФ03.16-2 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 21232,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на умовах погашення строкових платежів, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10 червня 2014 року.

Кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки SKODA, 2007 року випуску, моделі Roomster Staly, згідно з договором купівлі-продажу № 133-шк від 08 червня 2007 року укладеним з МПП «Вік-Експо» (п.1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору в якості забезпечення ОСОБА_1 виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги сторони укладають з ОСОБА_1 договір застави транспортного засобу визначеного в п.1.2. договору; в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, договір поруки з ОСОБА_2

11 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 378/25-САФ03.16-2 від 11 червня 2007 року, а також відшкодування витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за договором кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов`язків за договором кредиту в порядку черговості, встановленої договором кредиту.

У статті 2 договору поруки сторонами погоджено зміст зобов`язання забезпеченого порукою, зокрема, сплата нарахованих відсотків у розмірі 12,5 річних відповідно до положень договору кредиту (пункт 2.1.2).

У пункті 2.3 договору поруки сторони дійшли згоди, що у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов`язання без внесення змін до цього договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором частково, в обсязі, встановленому у пункті 2.1 цього договору.

20 жовтня 2008 року додатковою угодою № 1, укладеною між банком та позичальником ОСОБА_1 , внесено зміни до кредитного договору № 378/25-САФ03.16-2 від 11 червня 2007 року в частині розміру процентів: з 20 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5 процентів річних.

Зміни щодо збільшення процентної ставки з поручителем не погоджувались.

Станом на 06 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становила 25505,91 доларів США, що еквівалентно 637 700,60 грн, із яких: 14332,18 доларів США заборгованість за кредитом; 4212,57 доларів США - за процентами за користування кредитом; 6959,87 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1,29 долар США заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку вимог банку з неповернення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 378/25-САФ03.16-2 від 11 червня 2007 року.

Наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості суд оцінює критично, оскільки розрахунок виконано без зазначення документів які були використані при розрахунку та без надання відповідних документів.

Відповідно до п.3.2.3. договору кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як на 10 відсотків.

У п.3.3.8 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п.3.2.3 договору про невиконання вимог п.3.2.3.1-3.2.3.6 договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

19 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримано письмову вимогу банку №02-06/659 від 14 жовтня 2009 року, в якій банк, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору (несплатою процентів та траншів кредиту відповідно до графіка погашення заборгованості), на підставі пунктів 3.2.3., 3.3.8. договору, вимагав протягом 30-ти календарних днів від дати отримання цієї вимоги погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст. 525 ЦК України).

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У ч.1 ст.1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Доказів сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитом матеріали справи не містять.

За таких обставин, позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 14332,18 доларів США, що еквівалентно 358 334 грн. 20 коп. заборгованості за кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведена правова позицію сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові у справі № 444/9519/12.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі N 203/4947/15-ц зазначив, що: «Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.

Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.

Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України».

У зв`язку із виникненням простроченої заборгованості позивач пред`явив до боржника вимогу згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України та змінив кінцевий строк виконання зобов`язання з 10 червня 2014 року на 18 листопада 2009 року.

За умовами п.2.5. договору погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф.

З 19 листопада 2009 року у позивача відсутні підстави нараховувати проценти за користування кредитом. У вимозі позивача № 02-06/659 зазначено, що станом на 14 жовтня 2009 року сума прострочених та строкових процентів за користування кредитом становить 1096,83 дол. США. Згідно наданої позивачем таблиці погашення нарахованих відсотків ОСОБА_1 після 19 листопада 2009 року сплачено 9828,28 доларів США відсотків за кредитом. Відтак, позивачем безпідставно нараховано проценти за користування кредитом за період з 19 листопада 2009 року в сумі 4212,57 доларів США.

Відповідно до п.4.1. договору у разі прострочення позичальником строків спати процентів, визначених п.2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1. договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

У п. 4.4. договору зазначено, що нарахування пені за невиконання зобов`язань, визначених п.п.1.1., 2.4. договору припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобов`язань мало бути виконане.

Згідно наданого позивачем розрахунку пеня нарахована за період з 05 червня 2015 року по 05 червня 2016 року. Оскільки, кінцевий строк виконання зобов`язання змінено на 18 листопада 2009 року позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 6959,87 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 1,29 долар США не підлягають до задоволення.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення заборгованості за договором кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов - 19 листопада 2009 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З розрахунку заборгованості - таблиці погашення нарахованих відсотків, вбачається, що ОСОБА_1 після 19 листопада 2009 року періодично здійснювались платежі по сплаті відсотків, що свідчить про визнання нею боргу. Останні проплати здійснено ОСОБА_1 06 жовтня 2014 року.

Оскільки строк позовної давності переривався періодичними платежами ОСОБА_1 , звернувшись до суду 17 серпня 2016 року, позивач трьохрічний строк позовної давності, встановлений законом, не пропустив.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч.1 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки банком 14 жовтня 2009 року направлено вимогу про дострокове погашення кредиту в повному обсязі банк повинен був протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання ОСОБА_1 звернутися з вимогою до поручителя про виконання основного зобов`язання.

До поручителя ОСОБА_2 з вимогою про виконання основного зобов`язанняу зазначений строк банк не звертався.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з огляду на припинення поруки.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (вул.Велика Васильківська, буд.100, м.Київ, ідентифікаційний код - 23494714) 14332,18 доларів США заборгованості за договором кредиту № 378/25-САФ03.16-2 від 11 червня 2007 року, що еквівалентно 358 334 грн. 20 коп.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (вул.Велика Васильківська, буд.100, м.Київ, ідентифікаційний код - 23494714) 5 375 грн. 01 коп. витрат зі сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 травня 2022 року.

Суддя Г.В.Бренчук