Справа № 603/145/22
Провадження №2/603/95/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2022 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Мацькевич Г.М.

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді у справі

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_1

предмет позову: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

З Бучацького районного суду Тернопільської області до Монастириського районного суду Тернопільської області в порядку ст. 31 ЦПК України надійшла позовна заява та матеріали позовної заяви з ухвалою про передачу позову за підсудністю, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Відповідач, в межах проведення підготовчого засідання, звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з письмовою заявою про відвід головуючого судді по справі - Галіяна І.М. .

Клопотання мотивоване тим, що суддя Галіян І.М. не може брати участь у розгляді вказаної справи і підлягає відводу, оскільки існують обставини, які викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, а саме:

-суддя Галіян І.М. брав участь як головуючий суддя у розгляді справи №603/656/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в якому однією із позовних вимог було «визнання недійсним державних актів серії ЯМ №191820 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та серії ЯМ №191821 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства виданих на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області у складі судді Галіяна І.М. від 11.03.2015 року, ухваленим у справі №603/656/13-ц у задоволенні її позовних вимог (як процесуального правонаступника ОСОБА_3 ) відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області, ухваленим 01.07.2016 року, скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017 року у справі №603/656/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 01.07.2016 року відхилено та дане рішення залишене без змін.

Тому вважає що спір в справі №603/656/13-ц та у даній справі точиться між тими самими особами та предметом спору є все ті ж межі земельних ділянок ОСОБА_2 0,25 га і 0,16 га по АДРЕСА_1 .

Згідно положенням ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про відвід вирішується невідкладно.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Ознайомившись з доводами відповідача ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

В силу змісту ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У п.28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Хоча суд не може погодитися з доводами відповідача щодо відводу, однак, всі обставини та обґрунтування відводу свідчать про те, що у сторони по справі, а саме у відповідача ОСОБА_1 , завідомо склалася позиція та думка про необ`єктивність та упередженість головуючого судді, а отже завідомо майбутнє законне рішення у справі в будь-якому випадку буде стороною ставиться під сумнів у разі задоволення позову суддею.

Тому, з метою уникнення будь-яких сумнівів у відповідача щодо неупередженості при розгляді даної справи головуючого судді, з метою дотримання учасниками процесу своїх процесуальних прав, виходячи з морально-етичних міркувань, вважаю за необхідне задовольнити клопотання про відвід, адже якщо судді заявлено відвід і його не задоволено, подальший розгляд справи ускладнюється суб`єктивним фактором, враховуючи і неможливість оскарження ухвали про задоволення/незадоволення заяви про відвід судді.

Метою відводу є надання впевненості учасникам цивільного процесу, зокрема, впевненості у тому, що справа розглядатиметься та буде вирішуватися неупереджено та об`єктивно, що, безпосередньо, в свою чергу, сприятиме підвищенню авторитету судової влади загалом.

Отже, з ціллю дотримання інтересів справедливого судочинства, враховуючи значення яке має для відповідача це питання, а також для того щоби з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді під час розгляду справи, суд задовольняє клопотання про відвід судді

Керуючись ст.ст. 36, 39,40 ЦПК України, ст. 15 Кодексу суддівської етики, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Галіяна Ігоря Михайловича - задовольнити.

Справу №603/656/13-ц передати в канцелярію Монастириського районного суду Тернопільської області для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Галіян