Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5113/21
Провадження № 2/332/854/22
03 травня 2022 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Яцуна О.С.,
за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову зазначено, що наприкінці листопада 2021 року з електронного реєстру боржників ОСОБА_1 дізнався про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. перебувають матеріали виконавчого провадження № 63403599 щодо стягнення коштів з нього на користь ТОВ «ФК «Паріс». До цього часу позивач не мав жодної інформації про наявність майнових вимог від ТОВ «ФК «Паріс» та не отримував від приватного виконавця жодного повідомлення чи постанови про відкриття виконавчого провадження. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», так як вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог та з порушенням строків позовної давності. На підставі викладеного, просив суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача всі понесені ним витрати.
Ухвалою суду від 21.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та проведення судового засідання по суті призначено на 23.02.2022. Крім того, вказаною ухвалою суду були витребувані документи.
Від позивача в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили, відзиву та пояснень суду не подали.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як зазначено у виконавчому написі, правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк», на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 2230/К від 23.04.2020 є ТОВ «ФК «Паріс». Строк, за який проводиться стягнення за виконавчим написом: з 23.04.2020 по 23.04.2020. Загальна сума заборгованості, в тому числі плата за вчинення виконавчого напису, яка підлягає стягненню з боржника, складає 61 118,03 грн.
Як вже було зазначено, стягнення заборгованості проводиться за період з 23.04.2020 по 23.04.2020, що на думку суду є неможливим, адже кредитний договір було укладено 14.03.2013, а заборгованість за сумою кредиту з відсотками виникла лише за один календарний день у 2020 році у сумі 61 118,03 грн. Документів, які б обґрунтовували правильність розрахунку заборгованості та періоду виникнення заборгованості суду з боку відповідача надано не було, а отже у суду відсутні докази наявності безспірності заборгованості.
Документи, що були витребувані ухвалою суду від 21.12.2021 до суду не надійшли.
З вказаного виконавчого напису, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що він вчинений на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.
Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що стягувач взагалі не надсилав боржнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору. Крім того, ТОВ «ФК «Паріс», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу, тому позивач був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги.
Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що заборгованість про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» не є безспірною.
Зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі й з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.3 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін.
Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.
Якщо кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019, справа № 916/3006/17).
Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Суддя О.С. Яцун