Справа № 559/2003/21
Провадження № 6/559/6/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кобзаренко І.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника (боржника) ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи (стягувача) Рідченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу про стягнення аліментів, виданого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області 25.08.2021 у цивільній справі №559/2003/21 та просить стягнути на його користь безпідставно частково одержану стягувачем за виконавчим документом суму в розмірі 9388,46 грн.

В обґрунтування посилається на те, що заявник ОСОБА_3 , звертаючись з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, подала неправдиві відомості щодо місця свого проживання. В Акті в присутності двох свідків було зазначено, що ОСОБА_3 з лютого 2015 року по даний не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично не проживаючи за вищевказаною адресою ОСОБА_3 тим самим усунулась від виконання свого материнського обов`язку по догляду і утриманню своїх неповнолітніх дочок. ОСОБА_3 взагалі відсутня по місцю своєї реєстрації та проживання, оскільки впродовж останніх п`яти років перебуває за кордоном в Італійській Республіці (Італії), приїздить в Україну в рідких випадках. Статтею 181 СК України передбачено, що аліменти стягуються в користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. На думку заявника (боржника), з наведених положень законодавства випливає, що підстав для виконання виконавчого документу - судового наказу від 25.08.2021 №559/2003/21 немає. ОСОБА_1 , як сторона цивільного процесу боржник, мав би згідно ст.169 ЦПК України отримати поштою копію наказу, але в серпні місяці був відсутній по місцю проживання і з судовим наказом ознайомився в приміщені суду лише в жовтні місяці 2021 року.

Заявник у судовому засіданні пояснив, що коли було винесено судовий наказ, то не перебував на території України. Але постійно проживає з дітьми за місцем реєстрації. Їздить за кордон раз в 3 місяці. А матір дітей вже 5 років живе в Італії. В цей час діти живуть із тещею. Та дружина також пересилає гроші. Квартира оформлена на дружину. Вона за кордоном працює і поки їх відносини не зіпсувались, то вона регулярно надсилала кошти на його ім`я, а він щомісяця носив їх за квартиру віддавав - орієнтовно по 500 євро на місяць йшло за квартиру. За два місяці він зі своїх коштів заплатив за квартиру. Коли в Україні оголосили воєнний стан, то забрала дітей до себе. Не зміг пояснити суду скільки коштів він надав для утримання дітей в період 2021 року до судового наказу, але після його винесення в жовтні 2021 року він переслав із Чехії 450 доларів, а коли повернувся в Україну, то витратив на дітей 13 тис. грн.

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні наполягає, що станом на час видачі судового наказу аліменти на користь матері не могли стягуватись, оскільки вона вже понад 5 років не проживає в Україні. Звернутись до суду може той, з ким проживають діти. Вона ж з ними зареєстрована, але діти проживають із батьком. Після початку воєнного стану й на даний час діти повністю перебувають на утриманні матері, але не станом на 25.08.2021.

Представник заінтересованої особи (стягувача) адвокат Рідченко М.В. в судовому засіданні пояснила, що твердження заявника безпідставні. Її довірителька дійсно їздить на роботу за кордон. Діти проживають з її матір`ю в її квартирі, а вона пересилає їм кошти. З 2019 року заявник постійно їздить за кордон, де перебуває 2-3 місяці, а потім по приїзду близько місяця проводить на оздоровленні, маючи таку можливість як учасник бойових дій. Але добровільно кошти дітям не надає, доводиться бабусі дітей просити, вмовляти щось їм купити. Тягар утримання дітей повністю ліг на матір. І лише після винесення судового наказу, восени 2021 переслав дітям 450 доларів, що витрачено на електросамокат для дітей, який із їх слів забрав і замкнув у гаражі. Матір захищала інтереси дітей, щоб у них постійно була гарантована виплата від батька у виді аліментів. На час звернення з судовим наказом вона проживала разом із дітьми, тому правові підстави для його винесення були. До того щомісяця пересилала значні суми в євро, спочатку на ім`я чоловіка, а потім своєї матері та інших. Для огляду надає оригінали квитанцій за період 2016-2021 років. Приблизно 500 євро з цієї суми йшло на виплату боргу за квартиру, а решту - на утримання дітей. З 25.02.2022 діти перебувають із матір`ю повністю на її утриманні за межами України. До батька в період воєнного стану звертались, щоб він добровільно сплатив аліменти, бо реєстри були закриті. Але він відмовив і сказав, щоб стягувала гроші виконавча служба після воєнного стану. Зрештою, виконавча служба стягнула гроші примусово за 2 місяці, коли з`явилась така можливість.

Представник заінтересованої особи Дубенського ВДВС у Дубенському районі подав заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.89).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що ОСОБА_3 є її дочкою, а ОСОБА_6 - зятем. Вони хотіли придбати квартиру, тому обоє їздили за кордон, а вона як бабуся доглядала за дітьми 11 років. Але ОСОБА_3 працювала дуже багато, вона постійно пересилала кошти на утримання дітей і фактично сама ж виплатила борг за квартиру, яку придбала в розстрочку. Вона доглядала дітей, але мама їх утримувала. Зять утримувати дітей не хотів, коли потрібно було купити шкільне приладдя, то кошти в нього випрошувала, на одяг не давав. У 2021 році нічого не дав дітям аж до осені. Потім його донька на день народження просила в нього сукню в подарунок, то він відмовив, бо аліменти сплачує. Донька в 2010 році поїхала за кордон, потім повернулась і рік працювала в Україні, а десь останні 5 років працювала в Італії. В Україні була з серпня 2021 до листопада 2021 року. На другий день війни дочка забрала дітей за кордон, а вона сама повернулась з квартири до хати.

Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року Дубенським міськрайонним судом винесено судовий наказ, згідно з яким з ОСОБА_1 стягнуто на ім`я ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 17.08.2021 та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14).

Згідно довідки №07-01-20/2268 від17.08.2021 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.9).

10.09.2021 заступником начальника відділу Дубенського ВДВС у Дубенському районі відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу про стягнення аліментів (а.с.24).

Згідно Акту №160 від 09.12.2021, складеного ТОВ "Житловик-Дубно", ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2015 до серпня 2021 року по даний час не проживає (а.с.28).

Згідно відповіді директора Дубенського ліцею №6 на адвокатський запит №742 від 30.12.2021 вбачається, що восени 2021 року, коли мама ОСОБА_8 , учениці 11-А класу, та ОСОБА_7 , учениці 6-Б класу, знаходилась в Україні, вона двічі (у вересні та жовтні) відвідала батьківські збори. На останніх батьківських зборах, в грудні 2021 року, був присутній тато (а.с.44).

Згідно інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.03.2022, ОСОБА_3 06.08.2021 в`їхала на територію України, а 08.11.2021 виїхала за межі України; ОСОБА_9 з 2017 року по 2021 рік перетнув державний кордон України на виїзд та в`їзд 19 разів, час перебування за кордоном 2-3 місяці, востаннє в`їхав в Україну 20.10.2021 (а.с.93).

Згідно оглянутих у судовому засіданні квитанцій про здійснені грошові перекази, ОСОБА_3 відправила грошові перекази за 2016 рік на ім`я ОСОБА_1 на суму 10889 євро; за 2017 рік на ім`я ОСОБА_1 на суму 9800 євро та на ім`я ОСОБА_10 200 євро; за 2018 рік на ім`я ОСОБА_1 на суму 2715 євро та на ім`я ОСОБА_10 300 євро; за 2019 рік на ім`я ОСОБА_1 на суму 1600 євро та на ім`я ОСОБА_10 3246 євро; за 2020 рік на ім`я ОСОБА_1 на суму 500 євро та на ім`я ОСОБА_10 4550 євро; за 2021 рік на ім`я ОСОБА_10 1650 євро. Загальна сума переказів від ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 склала 20504 євро та на ім`я ОСОБА_10 9946 євро. Платежі були регулярні кілька разів на місяць (а.с.98-113). А ОСОБА_9 перерахував 17.09.2021 450 доларів (а.с. 97).

Згідно відміток в закордонних паспортах ОСОБА_11 НОМЕР_1 та ОСОБА_12 НОМЕР_2 , 25.02.2022 вони виїхали з території України за кордон (а.с. 94-95).

Дослідивши докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню як безпідставна.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Тобто судовий наказ про стягнення аліментів набирає законної сили у момент його видачі, а процедура скасування наказу за заявою боржника, передбачена ст. 170 ЦПК України, не застосовується.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виняток з цього правила становлять наведені у статті 432 ЦПК України причини, за якими рішення суду може бути не виконаним.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто за наявності відповідних підстав, виконавчий документ (в даному випадку судовий наказ) може бути невиконаним.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, за яких в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Стаття 179 СК України визначає право власності на аліменти, одержані на дитину. Так, згідно ч.1 аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дітей, що схвалениа резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що підстав для видачі судового наказу не було, оскільки ОСОБА_3 не проживає постійно з дітьми, а їздить за кордон на роботу. Також посилається на те, що аліменти стягуються на користь того із батьків з ким проживає дитина, а тому ОСОБА_3 не має права вимоги. Суд такі твердження заявника оцінює критично, оскільки діти проживають із матір`ю, а в той час, як вона їздила на роботу за кордон - із її мамою в її квартирі, утриманням дітей займається вона, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Сам ОСОБА_1 із 2017 року регулярно їздить за кордон, ОСОБА_3 регулярно з 2016 року пересилала кошти на ім`я ОСОБА_1 і матері ОСОБА_4 , з якою перебували діти. ОСОБА_1 є батьком дітей і зобов`язаний їх утримувати. Судовий наказ про стягнення аліментів винесено у встановленому законом порядку з дотриманням вимог закону, його може бути лише переглянуто за нововиявленими обставинами, якщо буде встановлено їх існування, але не шляхом, що обрав для захисту своїх майнових інтересів боржник. Також цивільно-процесуальний кодекс лишає боржнику право звернутись із позов про зменшення розміру аліментів, якщо є для цього підстави. ОСОБА_3 не усунулась від виконаня материнських обов`язків, вона мала законне право звернутись до суду за захистом інтересів дітей, з якими на той момент проживаала, які перебували та перебувають на її утриманні. Аліменти отримані на дітей є власністю дітей згідно ч.1 ст. 179 СК України та лише стягуються на ім`я матері, тому їх ніяк не можна назвати безпідставно отриманими. Рішення про стягнення аліментів прийнято для забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Судовий наказ не може бути визнаний таким, що не підллягає виконанню та має виконуватись відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 432 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів.

Повний текст ухвали складено 02.05.2022.

Заявник: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Представник ОСОБА_13 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4

Заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Дубенським РВ УДМС України в Рівненській області 13.01.2015, тел. НОМЕР_5 . Представник Рідченко М.В. ,електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6

Дубенський міськрайонний відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), електронна пошта: .

Суддя Жуковська О.Ю.