Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(ЗАОЧНЕ)

10 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

прокурора Пітюренка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Черкаське управління захисних масивів дніпровських водосховищ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Будищенська сільська рада, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Наталія Анатоліївна; про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною водного фонду ділянкою, шляхом зобов`язання її повернення,

в с т а н о в и в :

12 вересня 2018 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Черкаське регіональне управління водних ресурсів; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Н.А., у якому, з урахуванням заяви заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Троцька Є.В. про зміну предмету позову від 23 листопада 2021 року /т. 2 а.с. 1-12/, просить суд:

- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» від 08.10.2015 № 56-4, в частині відведення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок;

- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) за № 18548556 від 12.01.2017 на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, для індивідуального дачного будівництва, з одночасним припиненням речового права на неї;

- усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, розташованою в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) її повернення на користь територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради ();

- стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ) на р/р UА0003751, код класифікації видатків бюджету 2800, судовий збір у розмірі 5 286,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 53-20 від 10 липня 2015 року надано дозволи громадянам, у тому числі і ОСОБА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва.

У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:005:0214, загальною площею 0,1000 га, а п. 37 спірного рішення вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, яка буде використовуватись для індивідуального дачного будівництва.

На підставі вказаного рішення сесії сільської ради ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку та отримано свідоцтво на право власності серії НОМЕР_3 від 20 жовтня 2015 року.

Прокурор вважає, що дане рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», у частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0214, а також у частині зміни її цільового призначення, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель водного фонду (болота) у приватній власності; в частині відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; в частині порушення порядку встановлення цільового призначення земельних ділянок; відсутності погодження проектів із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; не проведення обов`язкової експертизи землевпорядної документації; відведення земельної ділянки за рахунок захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби.

Крім того, прокурор вказує, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) 7,8097 га; у межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області; за рахунок якої у подальшому і відведено у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .

На підставі вказаного рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району, 26 листопада 2008 року між ТОВ «Юніон ТПК» та сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,0 га, з них: 1,1903 га інші зелені захисні насадження; 7,8097 га болота.

Рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та підлягає погодженню в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України.

Відтак, встановлення цільового призначення земельних ділянок, на думку прокурора, мав здійснювати орган державної влади відповідно до наданих Земельним кодексом повноважень.

Оскільки ТОВ «Юніон ТПК» у користування відведено земельну ділянку, яка містила у своєму складі землі водного фонду, а під час відведення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки процедури зміни цільового призначення дотримано не було, цільове призначення спірної земельної ділянки, на переконання прокурора, залишилось незмінним: «землі водного фонду (болота)», щодо яких установлено особливий правовий режим використання.

Прокурор вважає, що зазначення у рішенні Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року цільового призначення спірної земельної ділянки як землі рекреаційного призначення, створює реальну загрозу її раціональному використанню та охороні саме як земель водного фонду (болота).

Також прокурором встановлено, що рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-26 від 08 жовтня 2015 року затверджено розроблений КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 .

У той же час, відповідно до листа КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради № 11 від 07 червня 2018 року, містобудівна документація, що затверджена рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, зокрема, генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , ПКВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась.

Більше того, навіть у разі розроблення КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради містобудівної документації, на підставі якої у власність громадянам, у тому числі і ОСОБА_1 , було відведено спірну земельну ділянку, вона не відповідає вимогам законодавства у частині порядку її розроблення, погодження і затвердження, що підтверджується листом Управління архітектури та містобудування Черкаської обласної державної адміністрації № 01-01-24/386 від 08 червня 2018 року.

Містобудівною документацією, яка б надавала можливість відведення спірної земельної ділянки, є план зонування або детальний план території, які затверджуються відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року, тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів.

З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що спірну земельну ділянку для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року містобудівної документації.

Саме тому в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про його погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.

За вказаних обставин, на думку прокурора, при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність для індивідуального дачного будівництва Свидівоцькою сільською радою порушено вимоги ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України щодо необхідності погодження проекту відведення відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА.

Крім того, згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірної земельної ділянки для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила.

Затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої встановлено як землі рекреаційного призначення, до отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, прокурор вважає грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Також, на переконання прокурора, проектна документація щодо відведення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, на підставі положень ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, підлягала погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, чого дотримано не було, що підтверджено листом Державного агентства водних ресурсів України № 4994/9/11-18 від 20 серпня 2018 року.

Водночас, прокурор наголошує на тому, що спірним рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», усупереч вимогам ст.ст. 58, 59 ЗК України, у власність громадян, у тому числі ОСОБА_1 , фактично передано частину гідротехнічної споруди Будище-Свидівської захисної дамби, що підтверджено висновком експерта № 19/12-3/13 від 07 липня 2017 року, отриманим у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000103.

З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0214, а також зміни її цільового призначення, прийняте всупереч ст.ст. 20, 58, 59, 84, ч. 9 ст. 118, ст. 186-1 ЗК України, ст. 4 ВК України, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 21, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню.

Разом з тим, відповідно до договору дарування № 63 від 12 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., речове право на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0214 перейшло до ОСОБА_2 .

На підставі рішення державного реєстратора Реєстру речових прав на нерухоме майно в особі приватного нотаріуса Велікової Н.А. № 33410824 від 12 січня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано відповідне речове право № 18548556 від 12 січня 2017 року.

За вказаних обставин, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером :04:005:0214, розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах с. Свидівок, вибула з власності територіальної громади не з її волі, вона, на думку прокурора, має бути повернута незаконним володільцем ОСОБА_2 територіальній громаді с. Свидівок.

Крім того, враховуючи, що рішення Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року є особливим видом правочину (оскільки на підставі його вчинення виникли правовідносини власності у ОСОБА_1 на землю), прокурор вважає обґрунтованою необхідність застосування наслідків його недійсності, що полягають, у тому числі, у скасуванні державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_2 на незаконно набуту земельну ділянку.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Соколишиної Л.Б. від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження /т. 1 а.с. 119-120/.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року задоволено заяву прокурора про забезпечення позову; накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , з кадастровим номером :04:005:0214, загальною площею 0,1000 га /т. 1 а.с. 138-139/.

Ухвалою суду від 23 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 11 березня 2019 року /т. 1 а.с. 150/.

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року провадження у справі зупинено до прийняття кінцевого рішення Касаційним цивільним судом Верховного Суду в цивільній справі № 707/1298/18 /т. 1 а.с. 166-167/.

У зв`язку зі звільненням головуючої судді ОСОБА_3 з посади судді Черкаського районного суду Черкаської області у відставку, розпорядженням керівника апарату Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2020 року за № 69 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи /т. 1 а.с. 168/.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2020 року визначено нового головуючого суддю Миколаєнко Т.А.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 вересня 2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 21 жовтня 2021 року /т. 1 а.с. 186-187/.

21 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів проведення розгляду справи відкладено до 23 листопада 2021 року.

Водночас, зважаючи на те, що відповідно до наказу Генерального прокурора «Про день початку роботи окружних прокуратур» № 40 від 17.02.2021, з 15 березня 2021 року розпочала свою роботу Черкаська окружна прокуратура, юрисдикція якої поширюється, у тому числі, на територію Черкаського району, протокольною ухвалою суду, за усним клопотанням прокурора Пітюренка М.В., було замінено у даній справі орган прокуратури, який діє в інтересах держави, з Черкаської місцевої прокуратури на Черкаську окружну прокуратуру.

23 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів та за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шестакова С.М. /т. 1 а.с. 226-227/, проведення розгляду справи відкладено до 13 січня 2022 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року допущено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, Будищенську сільську раду Черкаського району Черкаської області; прийнято заяву заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Троцька Є.В. про зміну предмету позову; запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову; повернуто позивачу з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у сумі 7 800 грн 00 коп; судове засідання відкладено до 21 лютого 2022 року /т. 2 а.с. 29-35/.

21 лютого 2022 року у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю у суду відомостей про вручення судової повістки представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Шестакову С.М., проведення розгляду справи відкладено до 04 квітня 2022 року.

04 квітня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи проведення розгляду справи відкладено до 10 травня 2022 року.

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за усним клопотанням прокурора Пітюренка М.В., уточнено найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача з Черкаського регіонального управління водних ресурсів на Черкаське управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

У судовому засіданні прокурор Пітюренко М.В. заявлені позовні вимоги ( з урахуванням заяви про зміну предмету позову) підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мав.

Представник відповідача Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шестаков С.М., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Н.А., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

При цьому, представник Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області Острівна К.В. направила на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи без її участі, правової позиції щодо суті спору не висловила/т. 2 а.с. 51/.

Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Н.А. також скерувала на адресу суду лист, у якому просила провести розгляд справи без її участі, правової позиції щодо суті спору не висловила /т. 1 а.с. 206/.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачі не скористалися.

Від третіх осіб письмових пояснень по суті справи не надходило.

Згідно з частиною 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представник відповідача Свидівоцької сільської ради, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шестаков С.М., будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин та не подали відзив, а прокурор не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить із таких міркувань.

Судом установлено, що відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 1305 від 07 листопада 2007 року Держуправлінням погоджено вибір земельної ділянки площею 9,0 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, без права викупу, при умові збереження захисних лісових насаджень та забезпечення дотримання вимог п. 18 даного висновку. У пунктах 5, 6 указаного висновку зазначено категорію земель землі водного фонду; загальна площа та склад угідь земельної ділянки: 9,0 га, з них: 6,0 га болота, 3,0 га захисні зелені насадження /т. 1 а.с. 47-49/.

Рішенням Свидівоцької сільської ради № 15-16 від 23 листопада 2007 року «Про надання ТОВ «Юніон ТПК» дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу» ТОВ «Юніон ТПК» надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 9 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок по вул. Дахнівській, у довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років, без права капітального будівництва /т. 1 а.с. 41/.

З висновку відділу земельних ресурсів у Черкаському районі Черкаської області № 540/01-04 від 06 березня 2008 року вбачається, що відділ погоджує проект землеустрою та вважає за можливе відвести земельну ділянку ТОВ «Юніон ТПК», площею 9,0 га, з них: 1,1903 га за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження); 7,8097 га за рахунок земель загального користування (болота); під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, вул. Дахнівська, у довгострокову оренду терміном на 49 років /т. 1 а.с. 46/.

Відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області № 526 від 18 квітня 2008 року Держуправлінням погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 9,00 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, при умові збереження захисних лісових насаджень та забезпечення дотримання вимог п. 18 даного висновку. У пунктах 5, 6 указаного висновку зазначено категорію земель землі водного фонду; загальна площа та склад угідь земельної ділянки: 9,0 га, з них: 6,0 га болота, 3,0 га захисні зелені насадження /т. 1 а.с. 44-45/.

Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 9,00 га Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніон ТПК» під розміщення культурно-оздоровчого центру та човнового причалу в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах с. Свидівок, вул. Дахнівська, у довгострокову оренду терміном на 49 років, без права капітального будівництва, отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації /т. 1 а.с. 50-51/.

Рішенням Свидівоцької сільської ради № 25-25 від 31 жовтня 2008 року ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років з правом подальшого викупу земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; за рахунок земель загального користування (болота) 7,8097 га; у межах населеного пункту АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 52/.

Як встановлено з договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, укладеного між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Юніон ТПК», орендарю на підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 31 жовтня 2008 року № 25-25 надано орендодавцем у строкове платне користування земельну ділянку не сільськогосподарського призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) 1,1903 га; земель загального користування (болото) 7,8097 га; в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, вул. Дахнівська. Договір укладено на 49 років з правом подальшого викупу. Земельну ділянку передано в оренду під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу без зміни її цільового призначення /т. 1 а.с. 53-57/.

Зі змісту позовної заяви вбачається і не оспорюється відповідачами, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 37-11 від 14 березня 2014 року припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради.

Відповідно до рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 53-20 від 10 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 24-31/.

Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту с. Свидівок, розроблені ДП «Укрспецзем», ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування», ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Геоземпроект».

Пунктом 16 вказаного рішення надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,10 га, а п. 37 вказану земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови, які будуть використовуватися для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для індивідуального дачного будівництва /т. 1 а.с. 32-37/.

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 32-28-0.5-425/16-15 від 22 вересня 2015 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області /т. 1 а.с. 108-109/.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірної земельної ділянки для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила /т. 1 а.с. 65/.

З листа Державного агентства водних ресурсів України № 4994/9/11-18 від 20 серпня 2018 року вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, Держводагенством та сектором у Черкаській області Держводагенства не погоджувалися /т. 1 а.с. 68/.

Листом № 01-01-24/386 від 08 червня 2017 року Департамент містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства повідомив Черкаську місцеву прокуратуру про те, що інформація про наявність розробленої та належним чином затвердженої містобудівної документації, якою передбачена можливість здійснення індивідуального дачного будівництва на земельних ділянках в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту, що вказані у запиті, в управлінні відсутня /т. 1 а.с. 63-64/.

З листа Державного агентства водних ресурсів України № 5672/3/11-16 від 11 листопада 2016 року встановлено, що Будище-Свидівська захисна дамба довжиною 16,7 км (у т.ч. ділянки № 3 і № 4 у межах Свидівоцької сільської ради довжиною 10,8 км) обліковується на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейнового управління водних ресурсів Держводагенства /т. 1 а.с. 69/.

Згідно з листом Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 522/11 від 13 серпня 2018 року, виходячи з наданої копії кадастрової карти, земельна ділянка знаходяться в межах пікетів 18-20 Будище-Свидівоцької захисної дамби. Технічно-експлуатаційна зона дамби має ширину 116,0 м від гребеня дамби в сторону Кременчуцького водосховища, де заборонена будь-яка господарська діяльність. Управління будь-якої участі у виборі, наданні, зміні цільового призначення спірної земельної ділянки не приймало через відсутність повноважень /т. 1 а.с. 72/.

З висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/12-3/13 від 07 липня 2017 року, наданого у кримінальному провадженні № 0000103 від 30.03.2016 на виконання постанови слідчого від 17 січня 2017 року, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0214, розташована на території Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області в АДРЕСА_1 , повністю знаходяться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди «Будище-Свидівська дамба» /т. 1 а.с. 74-103/.

З листа Департаменту містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства № 01-01-24/386 від 08.06.2017 встановлено, що містобудівна документація, що стосується спірної земельної ділянки, не відповідає вимогам законодавства в частині порядку її розроблення, погодження та затвердження. Містобудівною документацією, яка б надавала можливість отримання земельних ділянок, є розробка плану зонування або детального плану території, яка затверджена відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290. Тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради (ст. 20 Закону) та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів (ст. 21 Закону) /т. 1 а.с. 63-64/.

Також слід відмітити, що з рішення Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження генерального плану розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 » вбачається, що сесією сільської ради розглянуто та затверджено генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , розроблений КПВАПП «Архбюро» Черкаського району /т. 1 а.с. 58/.

Разом з тим, із відповіді КПВАПП «Архбюро» № 11 від 07 червня 2018 року слідує, що містобудівна документація, зазначена у рішенні Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, а саме генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась, жодна фізична чи юридична особа не зверталась до підприємства стосовно розробки містобудівної документації на дану територію. Причина, з якої КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради було вказане у рішенні сільської ради як розробник означеної містобудівної документації, КПВАПП «Архбюро» не відома /т. 1 а.с. 60/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 серпня 2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, на підставі договору дарування земельної ділянки № 63 від 12 січня 2017 року, належить відповідачу у справі ОСОБА_2 / т. 1 а.с. 104-107/.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як вбачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом частин 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Приписами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Частинами 2 та 5 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки; реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

Вказані вимоги були встановлені і Земельним кодексом України, зокрема, частиною 9 статті 118, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачала, що в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом орган місцевого самоврядування або державної влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих законом повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виключно після отримання позитивного висновку такої експертизи.

Як уже зазначалося, відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 32-28-0.5-425/16-15 від 22 вересня 2015 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області /т. 1 а.с. 108-109/.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05 травня 2018 року, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру цільове призначення спірної земельної ділянки для дачного будівництва. Документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи не надходила /т. 1 а.с. 65/.

З урахуванням наведеного, затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої встановлено як землі рекреаційного призначення, до отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також встановлення їх цільового призначення може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Ураховуючи, що вказаної процедури дотримано не було (в матеріалах технічної документації відсутні всі необхідні погодження), цільове призначення спірної земельної ділянки залишилось незмінним: «землі водного фонду (болота)».

Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), викладеного у додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ № 1051 від 17 жовтня 2012 року, підгрупа угіддя «штучні водосховища» включає штучні водойми місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудовані для створення запасу води та регулювання її стоку, та належить до групи «води», яка включає частину національної території, покриту поверхневими водами (природні і штучні водойми), що входять до складу природних ланок кругообігу води, яка обмежена лінією узбережжя. Підгрупа «піски» включає ділянки землі, які вкриті великими масами сипучої гірської породи, що складається з крупинок твердих мінералів, переважно кварцу (включаючи пляжі) та належить до групи «землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом», яка включає незабудовані землі, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц дійшла висновку про те, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Як уже наголошувалося, з висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/12-3/13 від 07 липня 2017 року, наданого у кримінальному провадженні № 0000103 від 30.03.2016 на виконання постанови слідчого від 17 січня 2017 року, слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0214, розташована на території Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області в АДРЕСА_1 , повністю знаходяться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди «Будище-Свидівська дамба» /т. 1 а.с. 74-103/.

У постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року в справі № 752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

У постанові від 15 квітня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 759/15556/18 (провадження № 61-15236св20) зазначив, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи.

Клопотань про призначення повторної експертизи у даній справі відповідачами заявлено не було.

При цьому, можливість використання в якості доказів при розгляді іншої справи висновків експертиз, виконаних у кримінальному провадженні, підтверджено Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 у справі № 678/364/15-ц, від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17 та від 10.03.2020 у справі № 9901/740/18.

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0214 відноситься до земель водного фонду, так як повністю знаходиться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди, що відповідає вимогам ст. 4 ВК України.

Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Так, частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

За змістом частини 2 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Частинами 1, 3 статті 63 ЗК України, в редакції на час прийняття оспорюваного рішення сільської ради, передбачалося, що для забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування, зокрема, гідротехнічних споруд, на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо.

Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що приймаючи оскаржуване рішення щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області діяла з порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України, та не у відповідності із суспільними та публічними інтересами.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (пункт «а» статті 21 ЗК України).

Таким чином, за змістом частин 1, 2 статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту "а" частини 1 статті 58, частини 4 статті 59, статті 60, частини 1 статті 84 Земельного кодексу України, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Згідно з частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

За таких обставин, необхідним було погодження на відведення спірної ділянки відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА, що, в свою чергу, пов`язано із відповідністю самого проекту відведення вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У даному випадку проект землеустрою на відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 вказане погодження не проходив.

Питання визначення належного виду містобудівної документації, що мав бути основою для прийняття рішення щодо відведення спірної ділянки для дачного будівництва, врегульовує Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 19 якого встановлює, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток його частини. Відповідно до частини 3 статті 24 цього Закону у разі відсутності детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Враховуючи зазначені норми, надання земельних ділянок у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту має передбачатись детальним планом території (повинен узгоджуватись зі схемою планування території (частини території) району.

Водночас, із відповіді КПВАПП «Архбюро» № 11 від 07 червня 2018 року слідує, що містобудівна документація, зазначена у рішенні Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08 жовтня 2015 року, а саме генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в АДРЕСА_1 , КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради не розроблялась, жодна фізична чи юридична особа не зверталась до підприємства стосовно розробки містобудівної документації на дану територію. Причина, з якої КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради було вказане у рішенні сільської ради як розробник означеної містобудівної документації, КПВАПП «Архбюро» не відома /т. 1 а.с. 60/.

Отже, спірну земельну ділянку для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року містобудівної документації.

Відтак, суд констатує, що у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про його погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області було здійснено зміну цільового призначення оспорюваної земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства, що в наслідку призвело до того, що землі водного фонду було передано у приватну власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц, відповідно до якої землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Аналогічні за змістом висновки Верховного Суду наведені у постановах: від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

З вищезазначеного вбачається, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області при прийнятті рішення № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», порушено порядок надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки не дотримано вимог чинного на той час законодавства.

Суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка, яка передана ОСОБА_1 за оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради належить до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61,63,84 ЗК України та статті 88, 89 ВК України).

Крім того, вище встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради змінено категорію земель та їх цільове призначення із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення без дотримання передбаченої законом процедури, так як не була проведена обов`язкова на той час державна експертиза землевпорядної документації.

Отже, рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 56-4 від 08 жовтня 2015 року, в частині надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0214, загальною площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту АДРЕСА_1 , а також в частині зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, та порушує інтереси держави, а тому його необхідно визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19.

Відтак, позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, з одночасним припиненням речового права на неї, також підлягають до задоволення.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

За таких обставин, суд вважає, що вимога усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення ОСОБА_2 є законною та підлягає до задоволення і не потребує окремого скасування правочину, за яким ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку.

Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідача ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку та зобов`язання останню її повернути територіальній громаді відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель водного фонду.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки у власність, могли та повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Питання про компенсацію у випадку позбавлення її права власності на спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_2 не порушувала, у судові засідання не з`являлася, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася, що характеризує певним чином її ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у неї земельної ділянки не становитиме індивідуальний надмірний тягар.

До того ж, згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача ОСОБА_2 , окрім як скасування незаконного рішення органу державної влади та скасування державної реєстрації права приватної власності, не передбачено законом.

За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні права на земельну ділянку, яка набула її на підставі безоплатного договору (дарування).

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, суд зазначає, що прокурор, встановивши, що відчуження Свидівоцькою сільською радою земельної ділянки відбулося із порушенням вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав територіальної громади, а орган, який мав би контролювати вказані порушення, фактично самоусунувся, має право звертатися з позовом, який спрямований на захист права власності територіальної громади.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи позивача специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 5 286 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовзаступника керівника Черкаської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади села Свидівок, задовольнити.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради № 56-4 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам», в частині відведення ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 за № 18548556 від 12 січня 2017 року на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок, для індивідуального дачного будівництва,з одночасним припиненням речового права на неї.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду за кадастровим номером :04:005:0214, площею 0,1000 га, розташованою в адміністративних межах Будищенської сільської ради, у межах населеного пункту с. Свидівок, шляхом зобов`язання її повернення ОСОБА_2 на користь територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради.

Стягнути із Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ) на р/р UA0003751, код класифікації видатків бюджету 2800, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок, по 1 762 (одній тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок з кожного.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: Черкаська окружна прокуратура, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 60, м. Черкаси.

Відповідач 1: Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 177, с. Свидівок, Черкаський район, Черкаська область; .

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач 3: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Черкаське управління захисних масивів дніпровських водосховищ, місцезнаходження: вул. Надпільна, 332, м. Черкаси, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Наталія Анатоліївна, місце знаходження: бульв. Шевченка, 256, оф. 1, м. Черкаси.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 2: Будищенська сільська рада, місцезнаходження: вул. 30 років Перемоги, 42, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область; .

Повне рішення складено та підписано: 11 травня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко