ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року

м. Черкаси

справа № 707/205/21 провадження № 22-ц/821/500/22 категорія 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Сіренка Ю.В., Новікова О.М.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Хорошун Сергій Анатолійович

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Луценко Людмила Миколаївна

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, у складі: головуючого судді Смоляра О.А., дата складання повного тексту 18 січня 2022 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з літа 2017 року він разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в с. Червона Слобода Черкаського району. За період спільного проживання відповідач завагітніла та народила дитину. Після народження дитини сторони прожили ще один рік і розійшлися.

За період спільного проживання відповідач говорила позивачу, що дитина не від нього, але в березні 2020 року позивач дізнався, що він є батьком дитини, але дана інформація була від нього прихована для отримання ОСОБА_2 статусу мати-одиночка та відповідних виплат від держави в якості допомоги на дитину.

Вказував, що позбавлений можливості спілкуватися із своєю дитиною та не має прав та обов`язків які є в батьків, тому він був змушений звернутися до суду.

В зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни в актовий запис народження ОСОБА_3 в книзі реєстрації актів цивільного стану Червонослобідської сільської ради, зазначивши в графі «батько» прізвище ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року в позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалено внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 15 від 04 квітня 2019 року, складений виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, а саме вказати відомості про батька дитини, вказавши батьком «громадянина України ОСОБА_1 ».

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної експертизи, проте, виходячи з того, що відповідач ухилився від участі в проходженні експертизи, суд на підставі матеріалів справи прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведені та обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області як незаконне та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він батько неповнолітньої ОСОБА_4 , нічим окрім його слів та його свідків, не підтверджено, надані суду першої інстанції фотокартки не свідчать про існування між сторонами стосунків подружжя, яке не перебуває у шлюбі. Час спільного проживання не підтверджений належними і допустимим доказами, взагалі про існування спільного проживання , позивачем не надано достатніх та повних аргументів, які б вказували, що сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Також вказує, що не підлягає до задоволення виклад обставин про необхідність проведення генетичної експертизи, адже до експертної установи відповідач викликалася лише один раз, однак через хворобу доньки вона не змогла приїхати, та і взагалі чому відповідач ОСОБА_2 повинна витрачати свій час на не потрібне, саме вона як мати краще знає хто батько її донечки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно статті 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Крім того, якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками у свідоцтві зазначено: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивачем вказано, що на даний час він позбавлений можливості спілкуватися з дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки через заперечення відповідача у справі ОСОБА_2 .

На переконання позивача, він являється батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча відповідач даної обставини не визнає.

В підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_1 надано суду спільні фотознімки, на яких зображені сторони з дитиною.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що чинне законодавство, в тому числі і положення СК України будь-яких особливостей щодо предмету доказування у даній категорії справ не визначає.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що зумовлюють вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи.

Дані обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

При вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватися усі передбачено законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно висновків Верховного Суду, що зроблених у постанові від 16 травня 2018 року за наслідками розгляду справи № 61-6030св18 та у постанові від 09 лютого 2022 року за наслідками розгляду справи № 756/ 5026/18 зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 24-26) та в апеляційній скарзі (а.с. 104-110), відповідач ОСОБА_2 категорично заперечила біологічне походження своєї дитини від відповідача, однак визнала факт спільного проживання з ним в інші періоди (літо 2017 року по грудень 2017 року, кінець березня 2019 року по травень 2020 року) та підтвердила ту обставину, що в свідоцтві про народження «графа батько» та графа «по-батькові» дитини записана з її слів та за бажанням позивача.

Отже, судом першої інстанції із врахуванням доводів, приведених у відзиві на позовну заяву було достовірно встановлено, що відомості про батька дочки позивача записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

Для підтвердження обґрунтування своїх вимог, позивач в особі свого представника подав до суду клопотання про призначення судово-генетичної експертизи (а.с. 34).

Судом першої інстанції правильно враховано, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, тому клопотання позивача про призначення експертизи було задоволено.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачева проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Одними із основних доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначено, що проведення судово-генетичної експертизи у даній справі не є необхідним, оскільки прибути на експертне дослідження відповідачка не змогла через об`єктивні причини (хворобу доньки) і в справі достатньо інших доказів того, що позивач не є батьком дитини, оскільки сторони не заперечують факту спільного не проживання в період зачаття дитини і сама відповідач категорично заперечує, що ОСОБА_1 є біологічним батьком її дитини.

В підтвердженні своїх доводів, ОСОБА_2 надала апеляційному суду медичну довідку КНП «ЧРЦ Первинної медико-санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради про те, що дитина перебувала на амбулаторному лікуванні в сімейного лікаря з 10 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, яка не була предметом дослідження суду першої інстанції.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд апеляційної інстанції, виходить з наступного.

Як вбачається з листа КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи» КУ «ЧОБСМЕ» (а.с. 63) в ньому вказано, що згідно правил проведення молекулярно-генетичних експертиз та методичних рекомендацій експертизи спірного батьківства проводяться з обов`язковим дослідженням ДНК матері, дитини, припустимого батька (в окремих випадках, з узгодженням з органами, що призначили експертизу, можливе дослідження за відсутності матері дитини). Відбір біологічних зразків проводиться тільки при одночасній присутності всіх осіб у відділенні.

Матеріали справи містять належні докази повідомлення і позивача, і відповідача про потребу з`явитися 14 вересня 2021 року на 11 год. 00 хв. до відділення судово-медичної імунології КУ «ЧОБСМЕ» для відібрання біологічних зразків (підтверджено телефонограмами суду (а.с. 64)).

У даній справі суд першої інстанції призначив судово-генетичну експертизу ухвалою від 29 березня 2021 року. При цьому судом попереджено сторони про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України (а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року було змінено експертну установу та направлено на адресу КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» копію ухвали для виконання (а.с. 57).

Сторонам було достовірно відомо про хід розгляду справи та факт призначення експертизи. Своїх заперечень щодо її проведення вони не заявляли.

Згідно заяви представника ОСОБА_2 адвоката Луценко Л.М. (а.с. 55) вбачається, що питання про призначення та проведення у справі експертизи вона покладається на розсуд суду, що дає підстави вважати те, що якщо суд прийде до висновку про необхідність проведення експертизи, сторона відповідача проти цього заперечень немає.

Як вбачається із листа в.о. начальника КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи КУ «ЧОБСМЕ» Купріянової О. (а.с. 66), незважаючи на призначення дати відбору, ОСОБА_2 на відбір зразків для проведення експертизи не з`явилася.

31 грудня 2021 року ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року та 14 липня 2021 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина ОСОБА_1 у відношенні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженої громадянкою ОСОБА_2 , було повернуто, в зв`язку з ненадходженням біологічних зразків (а.с. 97).

Отже, призначена судом експертиза не була проведена через відсутність біологічного матеріалу, оскільки відповідачка не з`явилася для їх надання до експертної установи.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує те, що під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен врахувати, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо, що унеможливлює її проведення, відповідно до статті 109 ЦПК України суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 683/1732/17 (провадження № 61-15821св21), від 24 листопада 2021 року у справі № 761/27802/19 (провадження № 61-11578св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 676/1503/19 (провадження № 61-5424св21).

Оскільки, у справі № 707/205/21, що є предметом розгляду суду проведення експертизи має суттєве значення для обох сторін (оскільки позиція позивача та відповідача у відношенні батьківства є протилежною), тому саме висновок експерта мав би підтвердити ту чи іншу позицію сторін.

А отже, сторони у відповідності до частини першої статті 44 ЦПК України повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачу ОСОБА_2 було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі (резолютивна частина ухвали про призначення експертизи (а.с. 39) та порядок проведення молекулярно-генетичних експертиз, коли відбір біологічних зразків проводиться тільки при одночасній присутності всіх осіб, однак вона проігнорувала дані обставини та фактично виявила свою незацікавленість у проведенні експертизи.

Таким чином ОСОБА_2 порушено встановлений законодавцем спеціальний процесуальний порядок для вирішення спору такої категорії як батьківство, а тому для неї можливе запровадження санкції для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб, як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Відповідачка не могла не усвідомлювати значення висновку експерта у даній справі та неможливість проведення експертизи без її безпосередньої участі.

Достеменно знаючи про судовий процес щодо визнання батьківства та призначення судом генетичної експертизи, ОСОБА_2 для її проведення не з`явилася. Така бездіяльність відповідача свідчить про зловживання своїми правами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_2 повідомляла суд, який призначив експертизу та експертну установу про неможливість з`явитися для надання біологічних зразків. Клопотання про перенесення на іншу дату та час також не подавала.

Отже вона не вчинила будь-яких дій, спрямованих на встановлення істини у справі.

Передбаченим статтею 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта складений на власне замовлення, ОСОБА_2 також не скористалася.

Додана до апеляційної скарги довідка про стан здоров`я дитини не спростовує вищевстановлених обставин у справі і апеляційний суд повністю погоджується з висновком районного суду про те, що поведінка відповідача свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство та про зловживання правами шляхом ухилення від участі у генетичній експертизі.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 , суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона навмисно ухилилася від проведення судової генетичної експертизи, яка призначалася судом, за клопотанням позивача.

ОСОБА_3 не виявила заінтересованості у як найшвидшому вирішенні справи, її дії спрямовані на затягування судового розгляду, порушують розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін, суперечить інтересам малолітньої дитини.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок про застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи наведене, законним і обґрунтованим є висновок суду, що ухилення відповідача від проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, яку у цій справі призначалась, дає суду підстави для застосування частини першої статті 109 ЦПК України та встановлення факту наявності кровного споріднення між позивачем і дитиною, адже бездіяльність відповідача унеможливила проведення експертизи та надала суду право визнати факт, який відповідач заперечує.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що суд першої інстанції у даній справ забезпечив учасникам справи можливість реалізувати свої права у відкритому змагальному процесі та повністю сприяв у реалізації їхніх прав.

Посилання щодо незаконності рішення суду, приведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду про встановлення батьківства та похідної вимоги про зобов`язання внести зміни до актового запису про народження є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 05 травня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков