ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4175/18 Номер провадження 22-ц/814/956/22Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання

за апеляційними скаргами Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року, прийнятого під головуванням судді Материнко М.О. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 26.11.2021 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до районного суду з даним позовом. Просили стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 1 березня 2010 року по 1 травня 2018 року в сумі 54 569,63 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальному розмірі 30 203,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 975, 23 грн.

Рішення оскаржили Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства (далі ПОКВПТГ) «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 .

Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та винести нове, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що судом невірно застосовані строки позовної давності та не взято до уваги факт звернення позивача із заявою про видачу судового наказу до подачі даної позовної заяви.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильні розрахунки судом суми заборгованості, просить рішення змінити, зменшивши розмір заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних до 22 042,19 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги «Полтаватеплоенерго» та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 50 кв.м.

Відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, тому станом на 01 травня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 39 184,50 грн., за період з 01 травня 2010 року по 01 травня 2018 року, нараховано також індекс інфляції в сумі 12 790,74 грн. та 3 % річних в сумі 2 594,39 грн., загальна сума заборгованості становить 54 569,63 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, а тому строк заборгованості слід рахувати з червня 2016 року по червень 2018 року.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

ОСОБА_1 , як власник квартири, куди позивачем надавались послуги з теплопостачання, у відповідності до положень ст.322 ЦК України зобов`язана утримувати майно, що їй належить.

Посилання відповідача на те, що вона з квітня 2006 року не користується гарячою водою у зв`язку із встановленням побутового електричного водонагрівача, не підтверджено належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 також не доведено, що з вказаного періоду позивачем такі послуги їй не надавались.

Позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання обраховані за період з 1 березня 2010 року по 1 травня 2018 року в сумі 54 569,63 грн.

Суд першої інстанції, виходячи з норм ст.ст. 257,267 ч.3 ЦК України та враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, вірно зазначив, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду, однак помилково визначив стягнення заборгованості з червня 2016 року замість червня 2015 року по червень 2018 року.

Таким чином, заборгованість по сплаті за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, з урахуванням строку позовної давності за період червня 2015 року по червень 2018 року становить 28 042,59 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 10 182,49 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1929,13 грн., загалом 40 154,21 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надавала своїх розрахунків, заперечуючи розмір заборгованості, здійснений позивачем, натомість в апеляційній скарзі ОСОБА_1 надає формулу розрахунку інфляційних втрат, однак застосовує невірні первинні дані щодо періоду утворення заборгованості, помилково визначаючи її з жовтня 2016 року.

Не можуть бути прийняті до уваги також посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (справа №645/168/16-ц) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, так як стосуються інших правовідносин.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо переривання строку позовної давності заявою про видачу судового наказу не узгоджуються з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року (справа N 712/8916/17, провадження N 14-448цс19), яка відступила від висновків зроблених Верховним Судом (постанови від 21 січня 2015 року у справі N 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі N 6-931цс15) про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про зміну судового рішення шляхом збільшення задоволених позовних вимог в межах трирічного строку позовної давності та визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 40 154,21 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судового збору у розмірі 975, 23 грн. підлягає скасуванню, так як відповідач є інвалідом 2 групи та в силу положень ч.1 п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зміну судового рішення та часткове задоволення апеляційної скарги позивача, а також те, що відповідач звільнена від сплати судового збору витрати ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по сплаті судового збору в розмірі 1761,26 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальному розмірі 40 154,21 грн.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судового збору у розмірі 975, 23 грн.

Витрати Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по сплаті судового збору в розмірі 1761,26 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2022 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна