П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Київ

Справа № 362/4345/21

Провадження №22-ц/824/3077/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Ковбеля М.М. 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 270 000 доларів США, що що на день подання позову за курсом Національного банку України становить еквівалент у сумі 7 271 100 гривень, три проценти річних з простроченої суми у розмірі 218 133 гривні, інфляційне збільшення у розмірі 109 255 гривень.

18 серпня 2021 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт нерухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт нерухомого майна. А також, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Land Rover, 2013 р.в., дата реєстрації 2013- 08-30 , та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт рухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт рухомого майна.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначає, що машиномісце та автомобіль марки Land Rover перебувають у володінні ОСОБА_2 , тому є достатньо підстав вважати, що вищевказане майно може бути відчужено або передано на користь третіх осіб, та уразі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначає, що накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2 є повністю співмірним заходом забезпечення позову із заявленими вимогами.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт нерухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт нерухомого майна.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Land Rover, 2013 р.в., дата реєстрації 30.08.2013 року, та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт рухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт рухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема зазначає про те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, не обгрунтував необхідність застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову.

Судом не взято до увагу, що позивачем не надано жодного доказу та не наведено фактичних обставин на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір вчиняти будь-які дії щодо відчуження належного йому майна.

Окрім того, в матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2021 року з якого вбачається, що машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) належить на праві власності ОСОБА_2 . При цьому, 30.06.2017 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію обтяження даного майна на підставі Іпотечного договору від 30.07.2017 року, укладеного з ОСОБА_4 .

В силу положень ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися.

Судові повістки, які надсилалися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернулися до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідач ОСОБА_3 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 270 000 доларів США, що що на день подання позову за курсом Національного банку України становить еквівалент у сумі 7 271 100 гривень, три проценти річних з простроченої суми у розмірі 218 133 гривні, інфляційне збільшення у розмірі 109 255 гривень.

18 серпня 2021 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт нерухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт нерухомого майна. А також, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Land Rover, 2013 р.в., дата реєстрації 2013- 08-30 , та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт рухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт рухомого майна.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначає, що машиномісце та автомобіль марки Land Rover перебувають у володінні ОСОБА_2 , тому є достатньо підстав вважати, що вищевказане майно може бути відчужено або передано на користь третіх осіб, та уразі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт нерухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт нерухомого майна.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Land Rover, 2013 р.в., дата реєстрації 30.08.2013 року, та заборони ОСОБА_2 відчужувати, передавати в користування третім особам об`єкт рухомого майна, а також передавати третім особам документи на об`єкт рухомого майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, та задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його прав та інтересів. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, відповідач зможе здійснити відчуження належного йому на праві власності майна на користь інших осіб, що призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захисту його прав, так як у разі вибуття зазначеного майна з власності відповідача.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що предметом цього позову є стягнення боргу за договором позики в розмірі 270 000 доларів США, що на день подання позову за курсом Національного банку України становить еквівалент у сумі 7 271 100 гривень, три проценти річних з простроченої суми у розмірі 218 133 гривні, інфляційне збільшення у розмірі 109 255 гривень.

В заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що станом на день звернення із до суду з позовом ОСОБА_2 не повернув грошові кошти, отримані за договором позики та не виконує взяті на себе зобов`язання. Крім того, позивача зауважив, що заявлені способи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, оскільки ціна позову складає 7 598 488 грн.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки , як вірно зазначив суд першої інстанції, слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача,

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) передано в іпотеку на підставі Іпотечного договору від 30.07.2017 року, укладеного з ОСОБА_4 , а тому на це майно не може накладено арешт, не заслуговують на уваги, оскільки у даному випадку не порушують прав ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майн, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна