ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/396/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13144/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 21 січня 2021 року) в справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він здійснює підприємницьку діяльність в статусі фізичної особи підприємця на III групі спрощеної системи оподаткування, в процесі якої часто проводить господарські та фінансові операції. Відповідача йому рекомендували як особу, яка займається індивідуальною діяльністю і має можливість забезпечити постачання третім особами необхідних товарів та послуг. З цією метою, він 04 грудня 2018 року передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 грн. на встановлення та оплату сигналізації, а 23 травня 2019 року - передав ще 5000 грн. на діагностичне обладнання автомобілів «Peugeot-Citroen», що стверджується касовими ордерами за № 2473 та №947. Позивач зазначив, що відповідач, отримавши вказані суми та обіцяючи вчинити певні дії, ухилився від їх вчинення. На даний час кошти в сумі 15000 грн. йому не повернуто і ніяких договірних стосунків між ним та відповідачем оформлено не було.

У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідача набуті та збережені без достатньої правової підстави кошти у розмірі 15000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 15000 грн. та 840.80 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Островська О.Н. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 працював з 21 грудня 2011 року в товариствах, засновником та власником яких є ОСОБА_5 . Позивач в грудні 2018 року дав ОСОБА_1 доручення по встановленню сигналізації на автомобілі та оплату її вартості, для чого видав йому 10000 грн., а в травні 2019 року доручив придбати діагностичне обладнання для автомобілів «Peugeot-Citroen». Всі доручення ОСОБА_1 повністю виконав, що стверджується актами, які ОСОБА_5 відмовився підписувати. Крім того, апелянт вказав, що в даному спорі немає жодних підстав для виникнення зобов`язань із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, на що посилається позивач, а тому його вимоги безпідставні. Звертає увагу на те, що позивач не видав кошти на охоронно-пожежну сигналізацію на будівлю по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

24 березня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивача ОСОБА_5 надійшов відзиви на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_5 видавав кошти відповідачу не на сигналізацію до автомобіля, а на охоронно-пожежну сигналізацію. Діагностичне обладнання планувалось придбати, однак ОСОБА_1 , отримавши кошти, своїх зобов`язань не виконав. Акти, на які посилається відповідач, не містять підпису ОСОБА_6 , а їх зміст не підтверджує факт виконання договорів.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Островська О.Н. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 здійснює підприємницьку діяльність в статусі фізичної особи підприємця на III групі спрощеної системи оподаткування, що стверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань та Витягом з реєстру платників єдиного податку (а.с.14-16).

Згідно видаткового касового ордеру від 23 травня 2019 року за № 947 СПДФО ОСОБА_5 , останній видав ОСОБА_1 5000 грн. за діагностичне обладнання для автомобілів «Peugeot-Citroen» (а.с.8).

Згідно видаткового касового ордеру від 04 грудня 2018 року за № 2473 СПДФО ОСОБА_5 , останній видав ОСОБА_1 10000 грн. за оплату сигналізації та її встановлення (а.с.9).

На даних касових ордерах міститься підпис одержувача ОСОБА_1 .

Відповідач не заперечив факт отримання вказаних коштів від позивача, однак стверджує, що він придбав діагностичне обладнання та сигналізацію і передав їх позивачу, що стверджується актами.

22 липня 2020 року ОСОБА_5 направив ОСОБА_1 лист - вимогу про повернення 15000 грн. як безпідставно набутих, посилаючись на те, що письмові договори на вказані товари і роботи між ним та відповідачем не укладались (а.с.10-12).

Із записів з трудової книжки ОСОБА_1 , виданої 01 серпня 2009 року серія НОМЕР_1 вбачається, що він 21 грудня 2011 року прийнятий на роботу у ТзОВ «Терко Авто Центр» на посаду менеджера станції технічного обслуговування транспорту ТзОВ «Терко Авто Центр» та звільнений з роботи за згодою сторін 05 вересня 2012 року, що також стверджується наказами від 21 грудня 2011 року за №74 К та від 05 вересня 2012 року за № 53 К.

06 вересня 2012 року ОСОБА_1 , відповідно до наказу ТзОВ «Джерман Авто Центр» від 06 вересня 2012 року, прийнято на роботу у ТзОВ «Джерман Авто Центр» на посаду менеджера станції технічного обслуговування транспорту та звільнено 04 листопада 2015 року за згодою сторін.

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду начальника станції технічного обслуговування транспорту ТзОВ «Терко Авто Град» та звільнено за згодою сторін з 06 липня 2020 року, що стверджується наказом за №24-к від 04 листопада 2015 року та наказом за № 9к від 06 липня 2020 року (а.с.44-47).

Згідно із Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 є одним із засновників та бенефіціарним власником ТзОВ «Терко Авто Центр». Керівником товариства є ОСОБА_7 (дата запису 19 квітня 2006 року).

Відповідно до Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 є одним із засновників та бенефіціарним власником ТзОВ «Джерман Авто Центр». Керівником товариства є ОСОБА_8 (дата запису 23 червня 2003 року).

Згідно Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 є одним із засновників ТзОВ «Терко Авто Град», а також одним із кінцевих бенефіціарних власників. Керівником товариства є ОСОБА_8 ( Дата запису 04 квітня 2006 року).

Згідно довідки ТОВ «Терко Авто Град» №046/20 від 27 листопада 2020 року ОСОБА_5 є співвласником Товариства, однак ніколи не займав керівної посади і не здійснював фактичного керівництва товариством, а також не був наділений правом виступати від імені товариства перед третіми особами . У товариство не поступало діагностичне обладнання для автомобілів «Peugeot-Citroen», а також ОСОБА_1 не передавав товариству жодного обладнання або сигналізації (а.с.70).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).

Аналогічний висновок викладений в постановах КЦС у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц.

Відповідно до вимог ч.1 ст.837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з вимогами ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем видаткові касові ордери від 23 травня 2019 року за № 947 та від 04 грудня 2018 року за № 2473, як письмові докази - на підтвердження факту передачі коштів позивачем відповідачу в розмірі 15000 грн., скріплені підписом відповідача, який даних обставин не заперечував.

Встановлено та не заперечено сторонами, що вказані кошти передавались і отримані відповідачем з метою придбання та встановлення діагностичного обладнання та сигналізації.

Судом вірно встановлено, що між сторонами спору виникли договірні відносини, що регулюються положеннями ЦК України про підряд, виходячи з наявної між ними домовленості про придбання та встановлення діагностичного обладнання та сигналізації.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання взятих на себе зобов`язань.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_5 ніколи не займав керівної посади у товариствах і не здійснював фактичного керівництва товариством, а також не був наділений правом виступати від імені товариства перед третіми особами.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Терко Авто Град» від 27 листопада 2020 року у товариство не поступало діагностичне обладнання для автомобілів «Peugeot-Citroen», а також ОСОБА_1 не передавав товариству жодного обладнання або сигналізації. Зворотного відповідачем не доведено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існують правові підстави для задоволення позову, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 15000 грн. як завдані збитки за невиконання взятого на себе зобов`язання.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 виконав зобов`язання перед позивачем, колегія суддів не приймає, оскільки в актах приймання-передачі від 06 грудня 2018 року та від 27 травня 2019 року відсутній підпис ОСОБА_5 , який би засвідчив факт виконання робіт.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_5 відмовився підписувати акти приймання-передачі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказане не підтверджено матеріалами справи та категорично заперечується ОСОБА_5 .

Посилання апелянта на покази свідків ОСОБА_9 апеляційний суд до уваги не бере, оскільки із вказаних показів не вбачаєтьбся, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 майно чи акти приймання-передачі.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 27 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді