ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/511/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8351/20 Категорія: на ухвалу Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В.,
за участю секретаря:Чуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко Марини Дмитрівни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2022 року (повний текст ухвали скалено 21 січня 2022 року) у справі за скаргою ОСОБА_2 (стягувач), представник стягувача - адвокат Ярмак Геннадій Миколайович, боржник ОСОБА_3 , орган ДВС: Придніпровський відділ Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про поновлення процесуальних строків на оскарження, визнання неправомірною бездіяльності, скасування постанови, -

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі вказаною скаргою, яку мотивував тим, що рішенням Придніпровського районного суду від 23 червня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

В подальшому рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено способи участі батька у вихованні дитини. Зокрема, «встановлено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) певний порядок і спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування та спільного перебування дитини за місцем проживання батька, а також спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути, часу навчання і відпочинку.

Крім того, вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у спілкуванні та участі у вихованні батька ОСОБА_2 із донькою та не пізніш як за добу до дати побачень повідомляти батька дитини засобами електронного чи телефонного зв`язку, в тому числі на Вайбер чи СМС-повідомленням, відповідно на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3 чи на номер телефону № НОМЕР_2 , про місце (адресу), де знаходиться дитина і, де батько дитини має можливість забрати дитину на період побачення та/чи відпочинку та куди повинен повернути дитину після закінчення часу побачень та/чи відпочинку; в такому самому порядку ОСОБА_5 повідомляти ОСОБА_2 про обставини, які перешкоджають та/чи унеможливлюють здійснення чергового побачення батька з дитиною.

Зобов`язано ОСОБА_5 , з урахуванням фізичного стану, графіку навчань та відпочинку дитини не чинити перешкод та сприяти батьку дитини ОСОБА_2 у спілкуванні із донькою засобами телефонного зв`язку.

На виконання рішення Придніпровським районним судом було видано виконавчий лист № 711/8351/20 від 02 вересня 2021 року.

14 вересня 2021 року Придніпровським РВ ДВС у м. Черкаси в особі старшого державного виконавця Шаповала О.А. було відкрито виконавче провадження № 66803695.

Скаржник вказав, що у відповідності до встановленого порядку виконання рішення в період його примусового виконання ОСОБА_2 мав право на побачення, а боржниця ОСОБА_5 була зобов`язана повідомити ОСОБА_2 про час та місце побачень та зобов`язана забезпечити такі побачення у наступні періоди: до 11 год. 17 вересня 2021 року щодо побачень з 11год. 18 вересня 2021 року; до 11 год. 18 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 19 вересня 2021 року; до 11 год. 01 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 02 жовтня 2021 року; до 11 год. 02 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 03 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 16 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11год. 17 жовтня 2021 року; до 11 год. 05 листопада 2021 року щодо побачень з 11 год. 06 листопада 2021 року; до 11 год. 06 листопада 2021 року щодо побачень з 11год. 07 листопада 2021 року; до 18 год. 18 листопада 2021 року щодо побачень з 18 год. 19 листопада 2021 року.

Скаржник вказав, що завідомо знаючи про усі обов`язки боржниці, а також будучи належним чином повідомленою про відкриття виконавчого провадження, остання систематично не виконувала судове рішення, а державний виконавець самоусунувся від виконання покладених на нього Законом обов`язків щодо контролю за виконанням судового рішення, не застосував надані йому законом повноваження щодо обов`язкового впливу на боржницю з метою примушення її виконати судове рішення.

Більш того 08 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Шаповалом О.А. на підставі заяви боржниці про зміну її місця проживання була винесена постанова про передачу виконавчого провадження про виконання судового рішення за виконавчим листом № 711/8351/20 від 02 вересня 2021 року до Голосіївського відділу ДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ).

Проте скаржник вважає, що Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси, від імені якого діє старший державний виконавець Шаповал О.А., припустився бездіяльності, виніс необґрунтовану та незаконну постанову, якою грубо порушені права та законні інтереси стягувача ОСОБА_2 . Необгрунтованість такої постанови мотивує тим, що боржниця на час винесення постанови була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане місце проживання не змінювалося з часу розгляду справи Придніпровським районним судом м. Черкаси у цій справі. Її заява про зміну місця проживання на адресу АДРЕСА_2 без відповідного документального підтвердження факту реєстрації місця проживання за вказаною адресою не створює будь-яких процесуальних наслідків для зміни місця виконання судового рішення. Крім того заява боржника не перевірялася органом ДВС на відповідність дійсності.

Враховуючи те, що постанова Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси про передачу виконавчого провадження була винесена 08 жовтня 2021 року, направлена стягувачу 28 жовтня 2021 року простим листом, одержана останнім 12 листопада 2021 року через поштову скриньку, тому просив суд:

- поновити процесуальний строк оскарження постанови Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 жовтня 2021 року «Про передачу виконавчого провадження»;

- визнати неправомірною та скасувати постанову Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 жовтня 2021 року «Про передачу виконавчого провадження», яка винесена посадовою особою органу ДВС старшим державним виконавцем Шаповалом О.А.;

- визнати неправомірною бездіяльність Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі його посадової особи старшого державного виконавця Шаповала О.А. стосовно невиконання покладених Законом на орган ДВС обов`язків з виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2021 року за виконавчим листом № 711/8351/20 від 02 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66803695, а саме, нездійснення перевірок виконання рішення суду боржницею ОСОБА_5 щодо повідомлення стягувача ОСОБА_2 про час та місце побачень з дитиною: до 11 год. 17 вересня 2021 року щодо побачень з 11год. 18 вересня 2021 року; до 11 год. 18 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 19 вересня 2021 року; до 11 год. 01 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 02 жовтня 2021 року; до 11 год. 02 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 03 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 16 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11год. 17 жовтня 2021 року; до 11 год. 05 листопада 2021 року щодо побачень з 11 год. 06 листопада 2021 року; до 11 год. 06 листопада 2021 року щодо побачень з 11год. 07 листопада 2021 року; до 18 год. 18 листопада 2021 року щодо побачень з 18 год. 19 листопада 2021 року;

- зобов`язати Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі його посадової особи старшого державного виконавця Шаповала О.А., будь-якої іншої посадової особи, в провадженні якої знаходиться ВП № 66803695, усунути допущені правопорушення шляхом перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_5 у час, порядку та спосіб, що передбачені зазначеним рішенням Придніпровського районного суду та скласти відповідні акти про невиконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено скаржнику ОСОБА_2 процесуальний строк оскарження постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 8 жовтня 2021 року про передачу виконавчого провадження.

Визнано неправомірною та скасовано постанову Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 8 жовтня 2021 року «Про передачу виконавчого провадження», яка винесена посадовою особою органу ДВС старшим державним виконавцем Шаповалом Олексієм Анатолійовичем. Визнано неправомірною бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі його посадової особи старшого державного виконавця Шаповала Олексія Анатолійовича стосовно невиконання покладених Законом на орган державної виконавчої служби обов`язків з виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2021 року за виконавчим листом №711/8351/ 20 від 2 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 66803695, а саме не здійснення перевірок виконання рішення суду боржницею ОСОБА_6 щодо повідомлення стягувача ОСОБА_2 про час та місце побачень з дитиною до 11год. 17 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 18 вересня 2021 року; до 11 год.18 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год.19 вересня 2021 року; до 11 год.01 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 02 жовтня 2021 року; до 11 год. 2 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 3 жовтня 2021 року.

Зобов`язано Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі його посадової особи старшого державного виконавця Шаповала Олексія Анатолійовича, будь-якої іншої посадової особи, в провадженні якої знаходиться ВП № № 66803695, усунути допущені правопорушення шляхом перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_6 у час, порядку та спосіб, що передбачені зазначеним рішенням Придніпровського районного суду та скласти відповідні акті про невиконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

ОСОБА_6 , через свого представника - адвоката Левченко М.Д., подала апеляційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2022 року, вказуючи на необгрунтованість зазначеної ухвали суду, її постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі адвокат зазначає, що судом при відкритті провадження за скаргою стягувача не було належним чином перевірено строк з дня, коли останній дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав або свобод, та без наявності поважних причин судом поновлено строк на подання скарги.

Апелянт також звертає увагу суду на те, що судом розглянуто скаргу без матеріалів виконавчого провадження та не залучено до участі у її розгляді Голосіївський ВДВС у м. Києві, у провадженні якого тепер перебуває виконання судового рішення.

В частині правомірності передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого відділу виконавчої служби та законності постанови від 08 жовтня 2021 року, то скаржник зазначає, що боржницею на виконання вимог ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» було повідомлено ДВС про зміну місця проживання та надано документальне підтвердження такій обставині. Таким чином за наявності доказів про зміну місця проживання ДВС цілком правомірно прийняв рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження. Такі дії ДВС, на переконання апелянта, не суперечать висновкам, викладеним у постанові ВС від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20, на яку посилається і сам суд в оскаржуваній ухвалі.

Щодо вимоги про визнання неправомірною бездіяльності Придніпровського відділу стосовно нездійснення перевірок виконання рішення суду від 11 червня 2021 року щодо повідомлення боржницею стягувача про час та місце побачень з дитиною за добу до часу та дати побачення та усунення такої бездіяльності шляхом усунення правопорушення скаржник вказує наступне. Апелянт вважає, що в цій частині суд допустив неправильне тлумачення окремих норм Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 64-1), а також п. 5-11 розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання. Акцентує увагу суду на тому, що вимога про здійснення перевірок повідомлення стягувача про час та місце побачень з дитиною в певні визначені судом дати не грунтується на Законі, є протиправною та порушує права ОСОБА_6 як боржника, оскільки законодавцем визначений порядок перевірки виконання боржником рішення саме стосовно побачення з дитиною, а не про повідомлення стягувача про умови проведення такого побачення.

Крім того, на думку апелянта, протиправним є визначений судом спосіб усунення бездіяльності державного виконавця, зокрема суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державними виконавцями. Складання/не складання актів відноситься до виключної компетенції державного виконавця і є його дискреційними повноваженнями, а складання актів «заднім числом» завідомо спонукає державного виконавця порушити його обов`язки.

Посилаючись на викладене, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Стягнути із скаржника витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_6 у розмірі 5 600,00 грн.

Скаржник правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу адвоката Костенко Я.І. не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Крім того докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. (ч. 3 зазаначеної вище статті Кодексу)

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає таким вимогам.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції № 18357/91, § 40).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадженян» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_2 , вказав на те, що постанову від 08 жовтня 2021 року отримав звичайним листом 12 листопада 2021 року, про що надано відповідні докази - поштовий конверт зі штампом від 28 жовтня 2021 року про відправлення від Придніпровського відділу ДВС ОСОБА_2 поштового відправлення звичайним листом (без повідомлення).

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Таким чином враховуючи відправлення державним виконавцем оскаржуваної Костенком С.І. постанови від 08 жовтня 2021 року 28 жовтня 2021 року (а.с. 10), апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок районного суду про поновлення скаржнику строку на подачу скарги 19 листопада 2021 року із врахуванням дати отримання оскаржуваного виконавчого документу 12 листопада 2021 року. Доводи апелянта в частині не перевірки районним судом підстав для поновлення строку для звернення скаржника до суду є безпідставними.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За матеріалами скарги встановлено, що 14 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаповалом О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66803695 з виконання виконавчого листа № 711/8351/20 виданого 02 вересня 2021 про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону України передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Постановою старшого державного виконавця Шаповала О.А. від 08 жовтня 2021 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 711/8351/20 передано до Голосіївського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ). Підставою для такої виконавчої дії слугувала заява боржника про зміну місця проживання, а саме АДРЕСА_2 , що за підвідомчістю відноситься до Голосіївського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ). (а.с. 9)

Згідно з п. 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

В даному випадку суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали виконавчого провадження та не проаналізував достатність підстав та належність доказів, на підставі яких державним виконавцем виконавче провадження передано до Голосіївського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), тому прийшов до передчасного висновку про визнання неправомірною та скасування постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 8 жовтня 2021 року «Про передачу виконавчого провадження», яка винесена посадовою особою органу ДВС старшим державним виконавцем Шаповалом О.А. У вказаній постанові зазначена мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв рішення про передачу виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби.

Враховуючи неналежне повідомлення боржника про час та місце розгляду скарги у справі № 711/8351/20 та ухвалення судового рішення 13 січня 2022 року без участі ОСОБА_6 , апеляційний суд досліджує надані останньою докази, подані разом із апеляційною скаргою, як такі, що не були надані до районного суду з поважних причин.

Зокрема разом із заявою про зміну адреси боржника, що була направлена до Придніпровського відділу ДВС 19 вересня 2021 року (з описом вкладення) ОСОБА_6 на підтвердження зміни свого місяця проживання у зв`язку із зміною місця роботи надала договір оренди житла від 03 липня 2021 року, довідку з місця роботи №1426/з від 16 вересня 2021 року від ТОВ «Інжинір Буд Проект» та витяг з ГУ статистики у м. Києві про місцезнаходження роботодавця, що є належними доказами на підтвердження місця роботи боржника у взаємозв`язку із місцем перебування боржниці у виконавчому провадженні.

Вказані документи стали належною підставою для державного виконавця в межах його повноважень для передачі виконавчого провадження на підставі вказаної вище статті ст. 25 Закону до іншого органу державної виконавчої служби. Посилання скаржника на відсутність відповідного документального підтвердження факту зміни адреси реєстрації місця проживання законності постанови державного виконавця не спростовують, оскільки зміна місця роботи боржника не зобов`язує останнього змінювати реєстрацію його місця проживання.

Проведення перевірки інформації про місце роботи боржника, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби для передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця, зокрема є правом, а не обов`язком виконавця.

Посилання районного суду на висновки ВС, викладені у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20 не спростовують законності постанови виконавця від 08 жовтня 2021 року, оскільки такі висновки стосуються того, що зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. У даній справі суд зазначив, що законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.

Проте поза увагою суду лишилася та обставина, що боржником було змінено місце проживання у зв`язку із зміною місця роботи, тому державний виконавець передав виконавче провадження за підтвердженими належними доказами місцем проживання боржника у зв`язку зі зміною місця роботи.

Слід зазначити, що незаконність оскаржуваної постанови виконавця мотивована саме відсутністю підстав для зміни місця виконання рішення у зв`язку із відсутністю факту зміни реєстрації місця проживання боржниці. При цьому скаржник не обгрунтовує незаконність постанови виконавця складністю виконання виконавчого листа, не надає доказів такої складності, а також підтвердження такої складності внаслідок передання виконавчого провадження до іншого територіального відділу державної виконавчої служби. Слід зауважити, що рішенням суду, яке перебувало на виконанні у старшого державного виконавця Шаповала О.А., місце вчинення дій сторін, зокрема, місце побачень батька з дитиною не визначено.

Отже доводи скаржника в частині незаконності постанови державного виконавця від 08 жовтня 2021 року є необгрунтованими та безпідставними, а висновки районного суду в цій частині грунтуються на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення у справі.

Перевіряючи доводи апелянта в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця стосовно не здійснення перевірок виконання рішення суду боржницею ОСОБА_6 щодо повідомлення стягувача ОСОБА_2 про час та місце побачень з дитиною за добу до дати та часу побачення апеляційний суд враховує наступне.

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2021 року, яке перебувало на виконанні у старшого державного виконавця Шаповала О.А., в тому числі зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у спілкуванні та участі у вихованні батька ОСОБА_2 із донькою та не пізніш як за добу до дати побачень повідомляти батька дитини засобами електронного чи телефонного зв`язку, в тому числі на Вайбер чи СМС-повідомленням, відповідно на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3 чи на номер телефону № НОМЕР_2 , про місце (адресу), де знаходиться дитина і, де батько дитини має можливість забрати дитину на період побачення та/чи відпочинку та куди повинен повернути дитину після закінчення часу побачень та/чи відпочинку; в такому самому порядку ОСОБА_7 повідомляти ОСОБА_2 про обставини, які перешкоджають та/чи унеможливлюють здійснення чергового побачення батька з дитиною.

Скаржник просив визнати незаконною бездіяльність боржника щодо нездійснення перевірок виконання рішення суду боржницею ОСОБА_7 щодо повідомлення стягувача ОСОБА_2 про час та місце побачень з дитиною: до 11 год. 17 вересня 2021 року щодо побачень з 11год. 18 вересня 2021 року; до 11 год. 18 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 19 вересня 2021 року; до 11 год. 01 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 02 жовтня 2021 року; до 11 год. 02 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 03 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 16 жовтня 2021 року; до 11 год. 15 жовтня 2021 року щодо побачень з 11год. 17 жовтня 2021 року; до 11 год. 05 листопада 2021 року щодо побачень з 11 год. 06 листопада 2021 року; до 11 год. 06 листопада 2021 року щодо побачень з 11год. 07 листопада 2021 року; до 18 год. 18 листопада 2021 року щодо побачень з 18 год. 19 листопада 2021 року та зобов`язати Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі його посадової особи старшого державного виконавця Шаповала О.А., будь-якої іншої посадової особи, в провадженні якої знаходиться ВП № 66803695. Усунути допущені правопорушення шляхом перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_7 у час, порядку та спосіб, що передбачені зазначеним рішенням Придніпровського районного суду та скласти відповідні акти про невиконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом визнано обгрунтованими доводи скаржника щодо бездіяльності державного виконавця щодо побачень до 03 жовтня 2021 року включно (із врахування передачі виконавчого провадження до іншого органу ДВС) в частині не здійснення виконавцем перевірок щодо повідомлення боржницею стягувача за добу до дати побачень.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Порядок виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішень про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначений ст. 64-1 Закону.

Також порядок виконання рішень державним виконавцем про встановлення побачення з дитиною передбачений розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Виходячи зі змісту приведених норм виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником (в даному випадку ОСОБА_7 ) побачень стягувача (в даному випадку ОСОБА_2 ) з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

З огляду на зазначений припис Закону боржник ОСОБА_7 зобов`язана особисто вчиняти певні дії, зокрема сприяти проведенню побачень батька дитини з дочкою.

Окрім врегулювання порядку побачень з дитиною у ст. 64-1 Закону, статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчиняти певні дії. Тобто Законом визначений порядок перевірки виконавцем судових рішень про зобов`язання вчинити певні дії (в даному випадку обов`язку ОСОБА_7 повідомляти стягувача не пізніше як за добу до дати побачень засобами зв`язку про місце, де буде знаходитися дитина, та куди батько повинен повернути після закінчення побачень, тому аргументи апелянта щодо відсутності у законодавстві визначеного порядку перевірки виконання боржником такого рішення є безпідставними.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення державним виконавцем Шаповалом О.А. дій в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» з метою перевірки виконання зазначеної частини судового рішення від 11 червня 2021 року та прийняття будь-яких рішень з даного приводу матеріали справи не містять.

При цьому скарга ОСОБА_2 розглянута районним судом без належного повідомлення державного виконавця про розгляд справи, проте про розгляд апеляційної скарги в апеляційному суді Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси повідомлений належним чином, однак правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_7 та для спростування доводів скаржника в цій частині та доведення виконання ним дій в порядку ст. 63 Закону не скористався.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість висновків суду першої інстанції в частині визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Шаповала О.А. стосовно не здійснення контролю за виконанням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2021 року в частині повідомлення стягувача ОСОБА_8 про час та місце побачень з дитиною за добу до таких побачень.

Проте слід врахувати, що зокрема суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державними виконавцями. Складання/не складання актів відноситься до виключної компетенції державного виконавця і є його дискреційними повноваженнями.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року, роз`яснено що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Тому при вирішенні питання щодо зобов`язання старшого державного виконавця вчинити дії та прийняти міри для примусового виконання виконавчого провадження та питання про зобов`язання скласти відповідні акт, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, тому вказівка суду на обов`язок старшого державного виконавця усунути допущені правопорушення шляхом перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_7 у час, порядку та спосіб, що передбачені зазначеним рішенням Придніпровського районного суду саме шляхом складання відповідних актів про невиконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» є втручанням у роботу державного виконавця.

Крім того порядок виконання рішення в частині зобов`язання ОСОБА_7 вчиняти дії щодо завчасного повідомлення стягувача про місце перебування дитини регулюється ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження, а не ст. 64-1 такого Закону, про що помилково вказано у оскаржуваній ухвалі суду.

При цьому вимога скаржника в частині зобов`язання усунути допущені правопорушення шляхом перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_7 у час, порядку та спосіб, що передбачені зазначеним рішенням Придніпровського районного суду та скласти відповідні акти про невиконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 64-1 Закону не може бути задоволена, оскільки не призведе до належного відновлення порушеного права скаржника, враховуючи передачу виконавчого провадження за підвідомчістю до іншого органу виконавчої служби, тому скарга ОСОБА_2 в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи встановлені вище обставини справи апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 - Левченко М.Д. та часткове задоволення скарги ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує наступне.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. (ст. 452 ЦПК України)

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями ст. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

За матеріалами справи встановлено, що представництво інтересів боржника ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції здійснювалося адвокатом Левченко М.Д. на підставі договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2022 року. Згідно з умовами договору характером доручення є ведення цивільної справи в установах усіх форм власності, судових інстанціях.

02 лютого 2022 року адвокатом Левченко М.Д. видано ордер № 1025252 від 02 лютого 2022 року про надання правової допомоги у судових органах.

Апеляційний суд враховує, що ордер виданий адвокатом на надання правової допомоги у судових органах без зазначення конкретного органу, в якому надається правова допомога (в даному випадку Черкаський апеляційний суд). Крім того ні в договорі про надання правової допомоги, ні в додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2022 року не вказано про надання правової допомоги адвокатом Левченко М.Д. Костенко Я.І. саме у справі № 711/8351/20 за скаргою ОСОБА_2 , тому апелянтом не доведено чи пов`язані витрати на правову допомогу з гонораром у 5 600 грн з розглядом даної справи. Більш того матеріалами справи підтверджено перебування на розгляді у судах і інших позовів за участю сторін.

Також слід зауважити, що додатком до договору узгоджено оплату правової допомоги у формі гонорару у розмірі 5 600,00 грн., що являється погодинною оплатою за роботу адвоката по представництву інтересів у Черкаському апеляційному суді та установах усіх форм власності.

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який зазначений як погодинна оплата, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У даній справі між сторонами визначений гонорар за правничі послуги у розмірі 5 600 грн, що являється погодинною оплатою за роботу адвоката, тобто визначений розмір гонорару не є фіксованим і залежить від кількості затраченого часу. Таким чином визначений гонорар за весь час дії договору може змінюватися в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Однак боржником не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг послуг або кількість затраченого часу, необхідного для надання правничої допомоги з описом таких послуг.

Інформація, яка міститься в договорі, зокрема перелік наданих послуг, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення із скаржника витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_7 у зв`язку із їх недоведеністю.

Судовий збір згідно квитанції № від 22 лютого 2022 року у розмірі 496, 20 грн, сплачений ОСОБА_7 за подачу апеляційної скарги слід стягнути із скаржника ОСОБА_2 на користь апелянта пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.35, 258, 374, 376, 381, 382, 451 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко Марини Дмитрівни задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міеністерства юстиції (м. Київ) Шаповала Олексія Анатолійовича щодо перевірки виконання рішення суду в частині повідомлення стягувача ОСОБА_2 про час та місце побачень з дитиною: до 11 год. 17 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 18 вересня 2021 року; до 11 год. 18 вересня 2021 року щодо побачень з 11 год. 19 вересня 2021 року; до 11 год. 01 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 02 жовтня 2021 року; до 11 год. 02 жовтня 2021 року щодо побачень з 11 год. 03 жовтня 2021 року.

В решті скаргу залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 248,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Судді