Справа № 354/1296/21
Провадження по справі № 2/354/251/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника позивачів адвоката Шургот О.В.

представника відповідача адвоката Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_4 про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення записів з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єків нерухомого майна про заборону на відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк»(надалі-АТ «Альфа Банк»), третя особа- ОСОБА_4 про визнання іпотеки за іпотечним договором від 27.03.2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та АКІБ «УКРСОЦБАНК», посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №417, право іпотеко держателя за яким перейшло до АТ «Альфа Банк» припиненою, зняти заборону на відчуження нерухомого майна-земельної ділянки площею 0,4927 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::11:006:0039, зареєстровану у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23.07.2007 року за №4702737 та виключити записи з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно, реєстраційний №4702737 та з Державного реєстру іпотек-про іпотеку, реєстраційний №4702859. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 27.03.2007 року між АКІБ «УКРСОЦБАНК», який змінив найменування на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 49000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 27.03.2007 року між банком та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,4927 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::11:006:0039. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини за законом у нотаріальну контору звернулись позивачі та третя особа ОСОБА_4 . Відповідно до положень ст.ст.1268, 1296,1297 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї. Відтак вищезазначена земельна ділянка, яка увійшла до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 була в установленому законом порядку успадкована позивачами та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом. Водночас набуття відповідних прав на майно у спадкоємців породжує і перехід обов`язків іпотекодавців на успадкований ними предмет іпотеки. Однак іпотечні зобов`язання за договором іпотеки від 23.07.2007 року є припиненими, що встановлено рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.07.2021 року. Зазначеними судовими рішеннями встановлено факт припинення зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350 від 23.07.2007 року, оскільки банком пропущено встановлений ст.1281 ЦК України присічний строк на пред`явлення вимоги про погашення боргу за кредитним договором до спадкоємців боржника. Таким чином, у зв`язку із припиненням зобов`язань за договором про надання кредиту, припинив свою дію іпотечний договір від 27.03.2007 року, який є похідним від основного зобов`язання, відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2018 року у справі №522/407/15-ц. Із наведених підстав позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила подати до Держателя або реєстратора Державного реєстру заяву про припинення обтяження спірної земельної ділянки, однак банк листом від 12.08.2021 року відмовив у задоволенні даної вимоги із посиланням на те, що резолютивна частина рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року не містить зобов`язання вчинення банком відповідних дій щодо вилучення запису про обтяження у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Зазначені дії відповідача позбавляють позивачів можливості у повному обсязі реалізувати свої права на успадковане майно та стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність запису про заборону на відчуження земельної ділянки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує право позивачів на розпорядження своїм майном, а відповідне право підлягає судовому захисту шляхом визнання іпотеки такою, що припинена та зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек. Із урахуванням наведеного просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

23.03.2022 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі представника позивачів адвоката Шургот О.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.03.2022 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі представника відповідача АТ «Альфа Банк» у судовому засіданні в режимі відео конференції.

29.03.2022 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі представників сторін у судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судовому засіданні представник позивачів- адвокат Шургот О.В. заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначила, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для вирішення даного спору відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, зокрема коло спадкоємців померлого ОСОБА_5 . У зв`язку із припиненням основного зобов`язання за кредитним договором, в силу вимг ст..17 Закону України «Про іпотеку» припинилось і іпотечне зобов`язання, а тому ОСОБА_1 звернулась до банку із відповідною заявою про звернення до державного реєстратора та припинення іпотеки і зняття обтяжень нерухомого майна, у задоволенні якої банк відмовив. Оскільки позивачі відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» успадкували іпотечне майно, вони набули права іпотекодавців, та мають право вимагати усунення перешкод у реалізації їхніх прав шляхом визнання іпотеки припиненою. Вважає, що посилання представника відповідача на передчасність заявленого позову є безпідставними, оскільки спадкові права є майновим об`єктом цивільного права та надають спадкоємцям можливість успадкувати майно(прийняти спадщину). Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 14.08.2019 року у справі №523/3522/16-ц права спадкоємців, якій прийняли спадщину, однак не оформили її, є такими майновими правами, які підлягають судовому захисту. Виникнення у спадкоємця права на спадщину пов`язується із її прийняттям як майнового права, отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємців, а його відсутність не позбавляє спадкоємця, який в установленому порядку прийняв спадщину, права на спадкове майно, відтак посилання банку на відсутність у позивачів оформлених свідоцтв на право власності на успадковане після смерті ОСОБА_5 майно, не ґрунтуються на законі та не можуть слугувати підставою для відмови у позові. Щодо твердження відповідача про неефективність способу захисту в частині зняття заборони на відчуження та виключення записів з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, вказала, що відповідно до ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувала, саме по собі рішення про припинення обтяження не є підставою для зняття обтяження. Частиною 4 ст.31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено проведення державної реєстрації припинення обтяження речових прав саме у результаті зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна, а не будь-якої іншої дії. Оскільки зняття заборони відчуження нерухомого майна не підпадає під ознаки нотаріальної дії, вчинення нотаріусом реєстраційної дії щодо припинення обтяження забороною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проводиться із дотриманням принципу одночасності зняття заборони нотаріусом та державної реєстрації припинення обтяження у результаті зняття заборони відчуження нерухомого майна; обов`язковості державної реєстрації припинення обтяження заборони відчуження нерухомого майна тим нотаріусом, яким знято відповідну заборону; визначення підставою для державної реєстрації припинення обтяження забороною у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна, а не документа чи настання обставин, з якими закон або правочин пов`язує підстави для її зняття. Таким чином, державна реєстрація припинення обтяження здійснюється нотаріусом одночасно із зняттям заборони на відчуження майна, що вказує на підставність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що банк погоджується із тим, що заявлена позивачами позовна вимога про визнання іпотеки припиненою відповідає існуючій судовій практиці, оскільки припиненим може бути зобов`язання, а не договір. Щодо вимоги про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення записів про заборону із Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, вказав, що відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про державну реєстрацію не підлягають скасуванню чи виключенню, а тому зазначена позовна вимога суперечить положенням чинного законодавства, а тому належному способу захисту відповідає вимога про визнання права власності на нерухоме майно. В даному випадку заявлений позов є передчасним, оскільки позивачі не являються власниками спірної земельної ділянки, яка перебуває в іпотеці банку, так як вони не отримали відповідні свідоцтва про право власності на спадкове майно та можуть укласти між собою договір про розподіл спадщини. При цьому ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дозволяє здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, якщо це відбувається у порядку спадкування. Кредитором розглядалась можливість врегулювання даного спору у позасудовому порядку, були подані відповідні заключення на розгляд кредитного комітету, однак на момент розгляду справи засідання комітету не відбулось і дата його проведення невідома.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, проте направила до суду заяву, в якій вказала, що просить справу розглядати у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 27.03.2007 року між АКІБ «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350 згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 49000 доларів США грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру зі сплатою 13,0% річних, з кінцевим терміном повернення до 26.03.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 27.03.2007 року між позичальником та кредитодавцем був укладений іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. та зареєстрований у реєстрі за №417.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_5 передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,4927 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::11:006:0039. Вказана земельна ділянка належала іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №067086, виданого Микуличинською сільською радою 30.09.2005 року згідно рішення сільської ради №69 від 27.07.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №63.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №163699523 від 16.04.2019 року, державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. 27.03.2007 року за реєстраційним №4702859 зареєстровано у Державному реєстрі іпотек іпотеку за іпотечним договором від 27.03.2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , за реєстром №417, а також внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним №4702737 про заборону на нерухоме майно- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 63, кадастровий номер::11:006:003.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦСу Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 25.09.2007 року.

Після смерті ОСОБА_5 . Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 24.10.2007 року була заведена спадкова справа за №169/2007, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №11497725 від 24.10.2007 року.

Відповідно до повідомлення Яремчанської міської державної нотаріальної контори від 25.06.2019 року за вих.№360/02-14, із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 звернулися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 . Станом на 25.06.2019 року свідоцтва про право власності на спадщину за законом не видавались.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.07.2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350, укладеним 27.03.2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 .

Підставою для відмови у позові став той факт, що звернувшись до суду із вказаним позовом 15.05.2017 року АТ «Альфа-Банк» пропустило встановлений ст.1281 ЦК України присічний строк звернення із вимогою до спадкоємців померлого позичальника, а також факт припинення поруки за договорами поруки №21 та №21а від 27.03.2007 року, укладеними між АКІБ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , умовами яких не передбачено обов`язку поручителів відповідати за виконання зобов`язання будь-яким новим боржником і поручителі не надавали своєї згоди відповідати за нового боржника за наявності у позичальника правонаступників.

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 . Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 24.10.2007 року була заведена спадкова справа №169 року на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, що надійшла від ОСОБА_8 , яка діяла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 31.03.2008 року із заявами про прийняття спадщини, які були зареєстровані за №208 та №209 звернулися син померлого ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_1 , яка діяла також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надаючи оцінку аргументам учасників справи щодо обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.526, ст.629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст.598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

За приписами п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частинами першою, п`ятою ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду та має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частин першої-третьої ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її ; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Серед наведених підстав для припинення іпотеки немає відсутня така підстава, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) прийшла до висновку, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Отже, положення статей 1281, 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта ст.1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Сплив строків пред`явлення вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц.

Як встановлено судом, рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» про стягнення зі спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350 від 27.03.2007 року з підстави пропуску банком визначеного ст.1281 ЦК України строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, відтак зобов`язання за вказаним кредитним договором припинило свою дію. У зв`язку із припиненням основного зобов`язання, у силу частини першої ст.. 17 Закону України «Про іпотеку» припиненим є й зобов`язання за іпотечним договором від 27.03.2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 та зареєстрованим у реєстрі за №417, а тому на момент розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого перебування в іпотеці банку земельної ділянки площею 0,4927 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::11:006:0039, яка належала померлому іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №067086 від 30.09.2005 року та після його смерті була успадкована його спадкоємцями.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача на те, що позов пред`явлений неналежними позивачами та на його передчасність з огляду на наступне.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Таким чином, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, а відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину та не може свідчити про те, що він не набув права на спадкове майно.

Відтак, посилання представника відповідача на відсутність у позивачів оформлених свідоцтв про право на спадщину не може слугувати належною підставою для відмови у позові як і його твердження про можливість укладення спадкоємцями договору про поділ спадкового майна.

Також суд не погоджується із твердженнями представника відповідача щодо неефективності обраного позивачами способу захисту та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі статті 593 ЦК України, а також про визнання поруки такою, що припинена на підставі статті 559 ЦК України, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Посвідчивши іпотечний договір, нотаріус наклала заборону відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки, належної ОСОБА_5 до припинення чи розірвання договору іпотеки.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки після припинення основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Частиною третьою ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Частиною четвертою ст.31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України "Про нотаріат" проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2022 року у справі № 344/17498/20 прийшов до висновку, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося, також обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про визнання припиненою іпотеки та задоволення позовних вимог про зняття обтяження з об`єкта нерухомого майна.

Відтак у ситуації, коли відповідач не визнає, що зобов`язання за іпотечним договором від 27.03.2007 року, які є похідними від основного зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №14-32/350 від 27.03.2007 року є припиненими, то вимоги позивачів щодо визнання іпотеки припиненою та виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про накладення заборони на відчуження переданих в іпотеку об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, обґрунтованими і законними, а отже підлягають задоволенню.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором від 27.03.2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром № 417, зняття обтяження(заборону на нерухоме майно) з об`єкту нерухомого майна- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 63, кадастровий номер::11:006:0039 та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек записів про обтяження нерухомого майна за №4702737 від 27 березня 2007 року та про іпотеку №4702859 від 27 березня 2007 року.

В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачів понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1816,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 526, 546, 575, 593, 598-599, 1049, 1050, 1054, 1216,1218,1281,1282 Цивільного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_4 про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на відчуження нерухомого майна та виключення записів з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єків нерухомого майна про заборону на відчуження нерухомого майназадовольнити.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром № 417.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер земельної ділянки: 63, кадастровий номер::11:006:0039 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек запис про обтяження нерухомого майна за №4702737 від 27 березня 2007 року та запис про іпотеку №4702859 від 27 березня 2007 року за іпотечним договором від 27 березня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , посвідченим державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №417.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 605(шістсот п`ять) гривень 33 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 605(шістсот п`ять) гривень 33 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 605(шістсот п`ять) гривень 33 коп. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», місце знаходження: 03150, вул. Велика Васильківська, 100 м. Київ, код ЄДРПОУ №23494714.

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 02 травня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук