Справа № 274/5401/21 Провадження № 2/0274/390/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
09.05.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомКомунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", представником якого є Костюк В.В.,
доОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості,
У серпні 2021 р. Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" (далі Підприємство) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з липня 2016 р. по липень 2021 р. включно у розмірі 42 273,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , які надає Підприємство, проте зобов`язань з оплати цих послуг вона належним чином не виконувала, внаслідок чого має заборгованість.
ОСОБА_1 просить застосувати позову давність до вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2016 р. по червень 2018 р. у розмірі 15 044,00 грн., позов задовольнити частково, а саме стягнути з неї на користь Підприємства заборгованість за період з липня 2018 р. по червень 2021 р. у розмірі 22 321,95 грн., та відмовити у задоволенні іншої частини позову.
Позиція ОСОБА_1 обґрунтована тим, що:
Підприємство пропустило строк позовної давності три роки, за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2016 р. по червень 2018 р.;
Підприємство передчасно включило до складу заборгованості платіж за липень 2021 р, оскільки строк цього платежу на момент звернення з позовом не настав;
Підприємство на врахувало платежі ОСОБА_1 здійснені 05.08.2020 р. на суму 3 130,00 грн. за липень 2020 р., та 20.05.2021 р. на суму 1 200,00 грн. за квітень 2021 р., які у надлишковій частині були авансовими.
Підприємство проти позиції ОСОБА_1 заперечило, посилаючись на те, що за умовами договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, опублікованого 23.08.2008 р. у спецвипуску газети "Земля Бердичівська", та договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого 14.07.2017 р. у спецвипуску газети "Ріо Бердичів", строк позовної давності складає п`ять років, у разі виникнення у споживача заборгованості зарахування коштів здійснюється, у першу чергу, на погашення минулих періодів користування послугою.
Судом з`ясовано, що з 23.09.2008 р. зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом від 09.07.2021 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та листом від 30.08.2021 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 10, 18).
ОСОБА_1 визначається, що між нею та Підприємством фактично склались відносини щодо послуг з теплопостачання до вказаної квартири (про що зазначено у відзиві).
На ім`я ОСОБА_1 . Підприємством оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості за вказаним рахунком (а. с. 5 6).
Таким чином між Підприємством з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої склались фактичні договірні відносини щодо постачання першим та отримання і використання другим для власних потреб послуг з постачання теплової енергії (теплопостачання) за адресою: АДРЕСА_1 .
житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;
споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яка набула чинності з 10.06.2018 р.:
житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) індивідуальний або колективний споживач;
індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Тобто, зокрема, з 01.07.2016 р. по 31.07.2021 р. ОСОБА_1 була (індивідуальним) споживачем житлово-комунальних послуг (споживачем теплової енергії) у розумінні наведених вище норм законодавства України.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яка набула чинності з 10.06.2018 р., визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно абзацом першим пункту 18, підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р № 630 (далі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний: оплачувати послуги в установлені договором строки.
В порушення наведених норм законодавства України ОСОБА_1 зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання не виконувала у повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.07.2016 р. по 01.08.2021 р. у неї виникла заборгованість.
Підприємство вважає, що розмір цієї заборгованості становить 42 274,00 грн., що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості (а. с. 5 6).
Разом з тим, Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що до розміру заборгованості Підприємство безпідставно включило платіж за липень 2021 р. (у розмірі 586,05 грн.), оскільки на момент звернення Підприємства з повозом 18.08.2021 р. (що підтверджується датою надходження позовної заяви на відбитку штампу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про одержання позовної заяви на її першому аркуші (а. с. 1)), строк цього платежу не настав, так як цей платіж, зважаючи на наведені вище норми Правил, мав бути здійснений до 20.08.2021 р. включно.
Крім того, ОСОБА_1 здійснила на користь Підприємства такі платежі:
05.08.2020 р. на суму 3 130,00 грн. за липень 2020 р.;
20.05.2021 р. на суму 1 200,00 грн. за квітень 2021 р.
Ці платежі підтверджуються двома фіскальними чеками від 05.08.2020 р. на суму 130,00 грн. та 3 000,00 грн., у яких вказано, що платежі здійснені за період 01.07.2020 р. по 31.07.2020 р., та фіскальним чеком від 20.05.2021 р. на суму 1 200,00 грн., у якому вказано, що платіж здійснений за період з 01.04.2021 р. по 30.04.2021 р. (а. с. 27), та визнаються Підприємством.
З таблиці-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачаться, що за липень 2020 р. ОСОБА_1 мала сплатити за поснули з постачання теплової енергії 195,35 грн., а за квітень 2021 р. 521,72 грн. (а. с. 5 6).
Тобто ОСОБА_1 , здійснюючи 05.08.2020 р. платежі за липень 2020 р. та 20.05.2021 р. платіж за квітень 2021 р., здійснила їх у більшому розмірі.
Підприємство вважає, що надлишки цих платежі мають бути зараховані ним як оплата заборгованості ОСОБА_1 за минулі періоди, посилаючись на умови договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, опублікованого 23.08.2008 р. у спецвипуску газети "Земля Бердичівська", та договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого 14.07.2017 р. у спецвипуску газети "Ріо Бердичів".
Між тим, Суд вважає цю позицію помилковою, оскільки відсутні докази того, що між Підприємством та ОСОБА_1 ці договори були укладені у відповідності до вимог статей 633, 638, 640, 642, 644 Цивільного кодексу України, зокрема, що ОСОБА_1 прийняла пропозицію Підприємства (заявила про її прийняття) про укладення цих договорів.
Більше того, як випливає з відзиву ОСОБА_1 , вона проти цього заперечує, посилаючись на те, що між нею та Підприємством фактично склались відносини щодо послуг з теплопостачання, а не договірні відносини, а надлишки платежів є авансом.
Крім того, здійснені 05.08.2020 р. та 20.05.2021 р. платежі ОСОБА_1 взагалі не враховані Підприємством, оскільки вони не відображені у таблиці-розрахунку заборгованості (а. с. 5 6), тобто наведений у ній розмір заборгованості у будь-якому випадку є неправильним.
За таких обставин Суд виходить з того, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Підприємством за послуги з постачання теплової енергії за період з липня 2016 р. по липень 2021 р. включно становить 37 357,95 грн. (42 274,00 586,05 1 200,00 3 130,00).
Однак, як зазначалось раніше, ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність.
Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Підприємство про несплату ОСОБА_1 послуг з теплопостачання довідувалося або могло довідатися, зважаючи на пункт 18 Правил, починаючи з 21 числа кожного місяця, перевіряючи у цей день обставини щодо надходження коштів від ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок та/або касу.
З позовом Підприємство звернулось, як було встановлено раніше, 18.08.2021 р.
Таким чином Підприємство пропустило строк позовної давності за вимогами до ОСОБА_1 за період з липня 2016 р. по червень 2018 р. включно, тобто, як випливає з таблиці-розрахунку заборгованості, на суму у розмірі 15 044,00 грн. (а. с. 5 6).
Частиною третьою, четвертою та п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Підприємство не надало будь-яких доказів, які б вказували, що воно пропустило позовну давність з поважних причин.
Доводи Підприємства про те, що позовна давність у спірних правовідносинах складає п`ять років, що випливає умов договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, опублікованого 23.08.2008 р. у спецвипуску газети "Земля Бердичівська", та договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого 14.07.2017 р. у спецвипуску газети "Ріо Бердичів", є помилковими, оскільки, як вже вказував Суд вище, відсутні докази того, що між Підприємством та ОСОБА_1 ці договори були укладені у відповідності до вимог статей 633, 638, 640, 642, 644 Цивільного кодексу України, зокрема, що ОСОБА_1 прийняли пропозицію Підприємства (заявила про її прийняття) про укладення цих договорів, при цьому ОСОБА_1 проти цього заперечує, посилаючись на те, що між нею та Підприємством фактично склались відносини щодо послуг з теплопостачання, а не договірні відносини.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов Підприємства підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню заборгованість за період з 01.07.2018 р. по 01.08.2021 р., тобто у розмірі 22 313,95 грн. (37 357,95 15 044,00)
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Підприємства у якості відшкодування судових витрат (судового збору) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 198,23 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.07.2018 р. по 01.08.2021 р. у розмірі 22 313,95 грн.
3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 1 198,23 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут