Постанова

Іменем України

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 766/18956/19

провадження № 61-16228св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Чорної Т. Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання іпотечного зобов`язання припиненим.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - «ФК «Довіра та Гарантія») про визнання іпотечного зобов`язання припиненим.

Позов мотивувала тим, що 21 вересня 2007 року вона уклала з ТОВ «Український промисловий банк» кредитний договір, відповідно до умов якого їй надано кредит на споживчі цілі у сумі 8 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,3 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором вона уклала з банком іпотечний договір від 21 вересня 2007 року № 215/Zфквіп-07, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В. Г., відповідно до умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв. м.

08 квітня 2010 року банк надіслав їй лист з вимогою дострокового повернення заборгованості за користування кредитом, змінивши таким чином умови виконання кредитного договору.

30 червня 2010 року на підставі укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» право вимоги виконання основного зобов`язання за кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

03 липня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, який заочним рішенням суду від 05 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2014 року, задоволено. Стягнуто з неї як ОСОБА_1 (прізвище до укладення шлюбу) на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 717,18 грн, з яких 52 535,34 грн - заборгованість за кредитом, 6 181,84 грн - проценти за користування кредитними коштами.

Рішення перебувало на примусовому виконанні у відділі ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області.

На виконання рішення суду вона здійснила платежі: 05 червня 2014 року в сумі 8 000,00 грн, 18 червня 2014 року в сумі 9 000,00 грн, 31 липня 2018 року в сумі 41 717,26 грн, всього на суму - 58 717,26 грн.

Відповідач не визнає зобов`язання виконаним у повному обсязі, нараховуючи відсотки та штрафні санкції за основним зобов`язанням.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором як основне так і похідне вона виконала у повному обсязі, позивач на підставі статті 599 ЦК України просила визнати зобов`язання за іпотечним договором, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв. м - припиненим.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року у складі судді Кузьміної О. І.позов задоволено.

Визнано припиненим зобов`язання за іпотечним договором від 21 вересня 2007 року № 215/Zфквіп-07, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», право вимоги за яким має ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв. м.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 1 152,60 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що з припиненням основного зобов`язання з підстав його виконання припиняється зобов`язання за укладеним в забезпечення цього зобов`язання іпотечним договором.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання іпотечного зобов`язання припиненим відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати в розмірі 1 152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо припинення основного зобов`язання шляхом його належного виконання не ґрунтується на законі та не підтверджений належними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Херсонського міського суду Херсонської області.

08 грудня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 08 лютого 2022 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Стрільчук В. А.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в ході дострокового стягнення, яке відбулось у спірних правовідносинах, боргові зобов`язання щодо повернення кредиту і сплати процентів із договірних зобов`язань трансформувались у нове зобов`язання - дострокове повернення кредиту за рішенням суду у валюті виконання - гривні. А тому, саме нове зобов`язання у тій валюті, що була визначена судовим рішенням і має виконуватись. За рішенням суду кредитор отримав до стягнення суму у гривні, яка була еквівалентна заборгованості в дол. США.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, оскільки у апеляційній скарзі новий кредитор не згадував про валюту виконання зобов`язання, а лише доводив те, що у спірних правовідносинах відбулося часткове стягнення, а не дострокове стягнення, на чому наполягав позивач.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 21 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 215/ФКВ-07, відповідно до умов якого позивачу був наданий кредит на споживчі цілі у сумі 8 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,3 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 10 - 17).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 215/Zфквіп-07, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В. Г., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв. м (а. с. 19 - 21).

08 квітня 2010 року за вих. № 301 ТОВ «Український промисловий банк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 215/ФКВ-07, станом на 07 квітня 2010 року сума заборгованості становила 7 367,24 дол. США (а. с. 22).

30 червня 2010 між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». Таким чином, право вимоги виконання основного зобов`язання перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 215/ФКВ-07 у розмірі 58 717,18 грн, з яких 52 535,34 грн - заборгованість за кредитом; 6 181,84 грн - заборгованість за процентами за користування коштами (а. с. 23).

Суворовський районний відділ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області у листі від 06 листопада 2019 року № 41235 зазначив, що на виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження № 40538245 до складу якого входили виконавчі провадження № 36059558 та № 36060033 з примусового виконання виконавчих листів № 2120/7957/12, виданих 28 листопада 2012 року Суворовським районним судом м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у сумі 58 717,18 грн та 587,17 грн судового збору. 18 червня 2014 року на депозитний рахунок відділу ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області надійшли кошти в сумі 9 000,00 грн, з яких 26 червня 2019 року перераховано на користь ПАТ «Дельта Банк» 7 920,79 грн боргу, стягнуто виконавчий збір у сумі 792,08 грн та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн (ВП № 36059558), також перераховано на користь ПАТ «Дельта Банк» 587,17 грн боргу, стягнуто виконавчий збір у сумі 58,71 грн та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн (ВП № 36060033).

На виконанні у відділі ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області перебувало виконавче провадження № 47960186 з примусового виконання виконавчого листа № 2120/7957/12, виданого 28 листопада 2012 року Суворовським районним судом м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у сумі 50 796,39 грн. 05 червня 2016 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 8 000,00 грн, з яких 01 вересня 2016 року перераховано на користь ПАТ «Дельта Банк» 7 272,73 грн боргу та виконавчий збір у сумі 727,27 грн.

28 січня 2016 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року зі змінами (а. с. 76).

Відповідно до відповіді начальника Управління з розвитку комунікацій та післяпродажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ПАТ «Дельта Банк» від 24 вересня 2018 року № 05-3401642 ОСОБА_1 повідомлена, що станом на 24 вересня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором становила 8 016,34 дол. США та 57 780,16 грн, яка складається з: 3 263,27 дол. США - сума заборгованості за кредитом; 4 753,07 дол. США - нараховані проценти за користування кредитом; 55 662,09 грн - пеня, 2 118,07 грн - штраф (а. с. 28).

06 вересня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло від ПАТ «Дельта Банк» у власність, серед іншого, права вимоги за укладеними із ОСОБА_1 21 вересня 2007 року кредитним та іпотечним договорами (а. с. 40 - 42).

В процесі примусового та добровільного виконання рішення суду позивач сплатила на користь ПАТ «Дельта Банк» 18 червня 2014 року - 7 920,79 грн; 05 червня 2016 року - 7 272,73 грн; 31 липня 2018 року - 41 717,26 грн (а. с. 76 - 83).

07 листопада 2019 року позивач сплатила на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 1 807,00 грн, зазначивши призначення платежу як сплату за кредитним договором від 21 вересня 2007 року за рішенням суду від 05 листопада 2012 року (а. с. 84).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11 (провадження № 61-5104св21).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2007 року.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 215/ФКВ-07 у розмірі 58 717,18 грн, з яких 52 535,34 грн - заборгованість за кредитом; 6 181,84 грн - заборгованість за процентами за користування коштами (а. с. 23).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

В матеріалах цивільної справи відсутня постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Підстави припинення іпотеки визначені у статті 17 Закону України «Про іпотеку»: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи відомо, що в процесі примусового виконання рішення суду стягувачеві ПАТ «Дельта Банк» 26 червня 2014 року перераховано 7 920,79 грн, 01 вересня 2016 року - 7 272,73 грн (а. с. 76).

31 липня 2018 року позивач сплатила ПАТ «Дельта Банк» 41 717,26 грн боргу (а. с. 82, 83), а залишок боргу, визначеного заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2012 року, позивач сплатила на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в сумі 1 807,00 грн лише 07 листопада 2019 року (а. с. 84), тобто вже після пред`явлення цього позову в суд.

З вказаного вбачається, що на момент звернення у вересні 2019 року із позовом про визнання іпотечного зобов`язання припиненим ОСОБА_1 не погасила заборгованість за кредитним договором, визначену заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2012 року.

При обґрунтуванні вимог свого позову позивач не врахувала, що від сплачених боржником сум державний виконавець відраховував виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з правильним по суті спору висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову про припинення зобов`язань за іпотечним договором.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постановусуду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко Є. В. Петров В. А. Стрільчук