Справа № 195/470/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

29.04.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 89 970,09 грн., з яких: 80 000,00 грн. заборгованість за договором позики; 8 000,00 грн. штраф; 769,00 грн. 3% річних; 1 201,09 грн. втрати від інфляції.

06.09.2016 до розгляду справи по суті позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 93 518,96 грн., з яких: 80 000,00 грн. заборгованість за договором позики; 8 000,00 грн. штраф; 1644,00 грн. 3% річних; 3874,96 грн. втрати від інфляції, мотивуючи наступним.

31.10.2012 р. між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1013.

Відповідно до п. 1 договору позики, позикодавець - ОСОБА_1 при укладенні цього договору передав у власність позичальникові - ОСОБА_2 строком до 31.10.2022 року грошові кошти в розмірі 80 000, 00 грн.

Пунктом 2 договору визначено, що таку суму грошових коштів позичальник прийняв у позикодавця та зобов`язується повернути ОСОБА_1 до 31.10.2022 року.

Оскільки складання розписки є правом, а не обов`язком сторін за договором позики, розписка не складалася, а факт отримання коштів у сумі 80 000, 00 грн. визначений в п. 8 договору та засвідчений підписом позичальника на примірнику договору.

Згідно п. 3 договору позики, позичальник - ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позичену грошову суму раніше строку, зазначеного у п. 2 цього договору на вимогу ОСОБА_1 . Така вимога повинна бути викладена позикодавцем письмово та пред`явлена позичальнику за 30 днів до виконання.

Договором позики від 31.10.2012 р. передбачено два випадки повернення позичених коштів - у разі закінчення строку (п. 2) та на письмову вимогу позикодавця до закінчення строку позики (п. 3).

20.11.2015 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позичених грошових коштів у сумі 80 000, 00 грн., яка була отримана відповідачем 01.12.2015 р.

Відповідач мав повернути позичені кошти до 31.12.2015 р., однак до цього часу грошові кошти у сумі 80 000, 00 грн. не повернув, жодних пояснень не надав.

Після поновлення провадження у даній справі за ухвалою Томаківського районного суду від 26.01.2022, у зв`язку з набранням чинності змін до ЦПК України 15.12.2017 року дане провадження підлягало призначенню до розгляду. Таким чином, 22.02.2022 за ухвалою Томаківського районного суду справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах.

Відповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 956 від 02.11.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2012 р. між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1013.

Відповідно до п. 1 договору позики, позикодавець - ОСОБА_1 при укладенні цього договору передав у власність позичальникові - ОСОБА_2 строком до 31.10.2022 року грошові кошти в розмірі 80 000, 00 грн.

Пунктом 2 договору визначено, що таку суму грошових коштів позичальник прийняв у позикодавця та зобов`язується повернути ОСОБА_1 до 31.10.2022 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В пункті 8 договору позики зазначено, що гроші за домовленістю сторін передані позикодавцем позичальнику до підписання договору.

Оскільки складання розписки є правом, а не обов`язком сторін за договором позики, розписка не складалася, а факт отримання коштів у сумі 80 000, 00 грн. визначений в п. 8 договору та засвідчений підписом позичальника на примірнику договору.

Згідно п. 3 договору позики, позичальник - ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позичену грошову суму раніше строку, зазначеного у п. 2 цього договору на вимогу ОСОБА_1 . Така вимога повинна бути викладена позикодавцем письмово та пред`явлена позичальнику за 30 днів до виконання.

Виконання позичальником свого зобов`язання за договором позики має бути здійснено в селі Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області (п. 5 договору).

У відповідності до ч. ч. 1-2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договором позики від 31.10.2012 р. передбачено два випадки повернення позичених коштів - у разі закінчення строку (п. 2) та на письмову вимогу позикодавця до закінчення строку позики (п. 3).

20.11.2015 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позичених грошових коштів у сумі 80 000, 00 грн., яка була отримана відповідачем 01.12.2015 р.

Відповідач мав повернути позичені кошти до 31.12.2015 р., однак до цього часу грошові кошти у сумі 80 000, 00 грн. не повернув, жодних пояснень не надав.

Згідно п. 6 договору, після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Пунктом 7 договору позики передбачено, що у разі якщо ОСОБА_2 своєчасно не поверне позичені гроші, ОСОБА_1 має право подати цей договір до стягнення у строки передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду.

Станом на дату звернення до суду, позичальник - ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики від 31.10.2012 р. не виконав, грошові кошти в сумі 80 000, 00 грн. не повернув.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до копії актового запису про смерть № 956 від 02.11.2020 року відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Тобто, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст. 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, а не зміни відповідача, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

З повідомлення приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Рудого М.Є. № 50/02-14 від 30.03.2022 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68748687 від 30.03.2022 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа заводилась за № 34/2021, та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звертався син ОСОБА_3 , який отримав свідоцтво 08.10.2021, та за законом - дружина ОСОБА_4 , яка отримала відповідне свідоцтво 21.05.2021. При цьому, дослідивши копію спадкової справи , наданої нотаріусом, суд вбачає, що позивач не звертався до приватного нотаріуса у встановлений строк з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України.

Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

А згідно з частиною третьою цієї статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

А згідно з ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, законодавцем визначено нову обставину для обчислення строку вимоги кредитора до спадкоємців, а саме шість місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для стягнення заборгованості за договором позики, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 274 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Л. А. Кондус