ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/452/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/3279/21 Категорія: 351000000 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи: Черкаський районний сектор міграційної служби, Черкаський районний відділ реєстрації актів громадянського стану, Жашківський районний суд Черкаської області, про визнання права на соціальний захист (пенсійне забезпечення), -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом у порядку загального позовного провадження.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягнув пенсійного віку, проте Головне управління Пенсійного фонду у Черкаській області заперечує право позивача на отримання пенсійного забезпечення у зв`язку із неточностями у документах, що посвідчують його особу. Позивач зазначив, що дійсно у його анкетних даних містяться неточності. Зокрема згідно з паспортом НОМЕР_1 , виданого 16 лютого 1996 року Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відомостях про народження чоловіка зазначено: с. Хижня Жашківського району Черкаської області, 13 июля (липня) 1960 року. В той же час відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 30 липня 1960 року позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Картка платника податків НОМЕР_3 видана на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посвідчення водія отримано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 вказав, що з урахуванням того, що позивач не звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стьану або у судовому порядку не змінював своє ім`я з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 , то справжнє ім`я позивача - ОСОБА_3 , як це вказано у свідоцтві про народження.

Крім того, оскільки позивач не звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стану або у судовому порядку не змінював даних щодо дати свого народження, то вірним слід вважати дату його народження, що вказана у свідоцтві про народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись такими довадами позивач просив суд визнати право позивача на соціальний захист (пенсійне забезпечення) у відповідност із гарантіями ст. 46 Конституції України згідно правоустановлюючих документів, у яких наявна колізія, а тому справжніми анкетними даними позивача визнати його як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Хижня, Жашківського району Черкаської області. Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2 актовий запис № 38, виданого 30 липня 1960 року у с. Хижня сільЗАГС Жашківського району Черкаської області.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.

Судове рішення мотивовано тим, що у мотивувальній частині позовної заяви позивач вказує, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду у Черкаській області, який є суб`єктом владних повноважень, відмовив позивачу у призначені пенсії та прохальна частина позову містить по суті вимогу про зобов`язання вчинення певних дій, а тому даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що питання визнання встановлення факту належності особі паспорта, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у зв`язку із тим, що так зазначає законодавець у ч. 3, ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки між сторонами наявний спір про право, який слід розглядати за правилами загального провадження.

Скаржник зазначає, що питання, пов`язані з трудовими та пенсійними правовідносинми на предмет встановлення належних правовстановлюючих документів через неточності у анкетних даних позивача не підлягають вирішенню по нормах п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, як помилково вказав районний суд в оскаржуваній ухвалі.

На переконання апелянта позивач абсолютно правильно по нормах ч. 1 ст. 16 ЦК України і у відповідності до ст. 19 ЦПК України звернувся до суду з питань, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у апеляційному порядку.

Враховуючи зазначене, скаржник просить апеляційний суд у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Підставами для скасування ухвали вказати положення, які передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України. Вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем до суду подано позовну заяву у порядку позовного провадження з вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення (визнати його як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Хижня, Жашківського району, Черкаської області згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2 актовий запис № 38, виданого 30 липня 1960 року у с. Хижня сільЗАГС Жашківського району Черкаської області). Просить захистити своє порушене неправомірними діями відповідача право шляхом визнання права позивача на соціальний захист (пенсійне забезпечення). При цьому позивач вважає що в даному випадку між сторонами існує спір про праву у зв`язку із тим, що відповідач - ГУ ПФУ в Черкаській області - заперечує таке право позивача через неточності та колізії у анкетних даних.

До даних правовідносин застосовуються такі норми законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Положеннями ч. 3 ст. 315 ЦПК України чітко встановлено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Тобто заявлені заявником вимоги суперечать вказівкам ст. 315 ЦПК України.

Більш того у позовній заяві позивач сам зазначає, що не звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стану для зміни імені, тому і не використав позасудовий порядок урегулювання неточностей у документах, що посвідчують його особу, хоча відповідачем було роз`яснено позивачу можливість звернення до міграційної служби та органів РАЦС.

Отже діючим законодавством передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить позивач, тому ОСОБА_1 має можливість усунути розбіжності у документах, що посвідчують його особу через органи реєстрації актів громадянського стану.

Більш того, як роз`яснено в п. 1 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду в загальному позовному провадженні позивач вказує, що зазначений факт необхідно встановить для отримання пенсії, проте, вважає, що у даному випадку існує спір про право у зв`язку із відмовою відповідача від призначення позивачеві пенсії, таму також просить визнати його право на пенсійне забезпечення.

За положеннями п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій ( п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження ( п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України ).

У п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Отже до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміна «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З врахуванням наведеного до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

Таким чином вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин та методу правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом , відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2.

Відповідно до пп. 7, 8 п. 4 вказаного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Відповідно колегія суддів приходить до висновку про те, що даний спір, про який зазначає позивач, стосовно права на отримання пенсії за віком є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

До подібних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 162/760/17 вказавши, що спір між позивачем та відповідачем щодо права на призначення пенсії підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У справі, що розглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до ч. 2, п. 3 ч.6 ст. 12, п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства після усунення розбіжностей у документах, що посвідчують особу позивача, тому суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у даній справі.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку із тим, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 35, 141, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 травня 2022 року.

Судді