Справа № 562/3650/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"03" травня 2022 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ», приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідачів безпідставно набуті ними кошти в розмірі 13608,03 грн., мотивуючи тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року виконавчий напис №4933 від 02 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., визнано таким, що не підлягає виконанню, проте,безпідставно набуті за цим написом кошти йому не повернуті.

Відзив на позов представник відповідача ТзОВ «ГІГ-АНТ» не подавав.

Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. у відзиві на позов зазначив, що стягнуті з позивача грошові кошти за виконавчим написом нотаріуса №4933 не є безпідставно набуті, оскільки на час примусового стягнення він був чинним і підлягав примусовому виконанню. 12 травня 2021 року на рахунок приватного виконавця надійшли стягнуті з боржника кошти в сумі 13608,03 грн., з яких наступного дня перераховано на рахунок стягувача ТОВ «ГІГ-АНТ» в сумі 11267,01 грн. як стягнутий борг та 69 грн. як повернення витраченого авансового внеску, перераховані з авансового внеску стягувача як оплата за користування АСВП та користь ДП «НАІС», а решта на рахунок виконавця як основну винагороду та компенсацію витрат виконавчого провадження. Стягнення на підставі виконавчого документу було зупинено ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області лише 18 травня 2021 року. Втрати виконавчого провадження і винагорода приватного виконавця не є коштами, стягнутими на виконання рішення суду, рішення та дії виконавця в судовому порядку не оскаржувалися.Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідь на відзив позивач не подавав.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило.

Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Установлено, що 13 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С.П. відкрито виконавче провадження ВП №65123041 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. №4933 від 02 листопада 2020 року, а саме: про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача - ТОВ «ГІГ-АНТ» заборгованості за кредитним договором №8/2106/07-4 від 21 червня 2007 року в розмірі 765376 грн. 12 коп., а також винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Під час примусового виконання виконавчого напису №4933 на рахунок приватного виконавця Сідоренка С.П. надійшли стягнуті з боржника кошти в сумі 13608,03 грн., частина з яких 13 травня 2021 року перераховані на рахунок стягувача ТОВ «ГІГ-АНТ» в сумі 11267,01 грн. як стягнутий борг та 69 грн. як повернення витраченого авансового внеску, а решта на рахунок виконавця як основну винагороду в сумі 1126,70 грн. та компенсацію витрат виконавчого провадження в сумі 1145,32 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Надалі постановою приватного виконавця Сідоренка С.П. від 27 травня 2021 року стягнення за виконавчим написом згідно ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2021 року зупинено, а 04 жовтня 2021 року виконавче провадження №65123041 на підставі п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено у зв`язку з набранням законної сили рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №4933 від 02 листопада 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц та від 08 вересня 2021 року в справі №201/6498/20.

Доводи відповідача про те, що даний спір щодо стягнення з приватного виконавця витрат на примусове виконання виконавчого документу має розглядатись в порядку адміністративного судочинства не заслуговують на увагу, оскільки в даній справі не заявлено вимог про оскарження його постанов про стягнення, основної винагороди та витрат, тощо.

За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців згідно ст.2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець відповідно до ч.7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виносить постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Кошти виконавчого провадження, крім основної винагороди приватного виконавця; складаються також з авансового внеску стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (ч.1 ст.42 «Про виконавче провадження»).

Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування ст.1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Стягнення з позивача на користь приватного виконавця основної винагороди в сумі 1126,70 грн. та компенсації витрат виконавчого провадження в сумі 1145,32 грн., пов`язане зі здійсненням ним примусового виконання виконавчого документа.

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законами України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та «Про виконавче провадження».

Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження №65123041 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, про стягнення основної винагороди та мінімальних витрат незаконними не визнавались.

Повернення винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження вказаними вище Законами не передбачено, указані кошти приватним виконавцем стягнуті до зупинення ухвалою суду стягнення на підставі виконавчого напису №4933 в порядку забезпечення позову в цивільній справі, учасником якої Сідоренко С.П. не був і передбачити визнання цього виконавчого напису незаконним в подальшому не міг, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття ним грошових коштів як витрат виконавчого провадження у передбачений Законом України "Про виконавче провадження" спосіб.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «ГІГ-АНТ» підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 756,36 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (83,30%).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» (46010, м.Тернопіль, вул.Текстильна,24-а, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) 11 336 (одинадцять тисяч триста тридцять шість) грн. 01 коп. безпідставно набутих грошових коштів.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» на користь ОСОБА_1 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн. 36 коп. понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: