КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Суханова Є.М.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Солоною Альоною Андріївною, яка діє на підставі довіреності, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача на його користь 846 599,76 доларів США, що включає 24 000,00 дол. США - сума вкладу, 12 161,69 дол. США - сума відсотків, 2 212,00 дол. США - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 808 226,07 дол. США - 3% за кожний день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором №SAMDN9081 від 29.02.2012 та 647 579,94 дол. США, що включає 20 000,00 дол. США - сума вкладу, 4 820,55 дол. США - сума відсотків, 1 699,75 дол. США - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 621 059,64 дол. США - 3% за кожний день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору № SAMDN9081 від 29.02.2012 ним було внесено кошти на депозит у сумі 24 000,00 дол. США. На виконання умов договору № SAMDN4016 від 06.03.2013 ним внесено на депозит кошти у сумі 20 000,00 дол. США. Вимоги позивача від 05.02.2016 щодо розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів залишені відповідачем без відповіді. В результаті протиправної бездіяльності відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що не погашена на день звернення до суду (т. 1 а.с. 2-13).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN9081 від 29.02.2012 24 000,00 дол. США - суму вкладу, та 7 987,83 дол. США - суму відсотків. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 20 000,00 дол. США - суму вкладу, та 4 603,93 дол. США - суму відсотків, в іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а.с. 110-117).

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи (т. 1 а.с. 122-125).

Також не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи (т. 1 а.с. 141-147).

Постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 задоволено частково. Зменшено суму нарахованих та стягнутих відсотків за договором № SAMDN9081 від 29.02.2012 з 7 987, 83 дол. США до 7 986,74 дол. США. Зменшено суму нарахованих та стягнутих відсотків за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 з 4 603, 93 дол. США до 4 602, 84 дол. США.

В частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення 3% річних рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 2 212,00 дол. США за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № SAMDN9081 від 29.02.2012.

Стягнуто з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 1 699,75 дол. США за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013.

В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 залишено без змін (т. 2 а.с. 5-13).

Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 11.07.2019 та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 і постанову Київського апеляційного суду від 11.07.2019 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 11.07.2019 у частині позову про стягнення пені та відмови в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2018 в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 11.07.2019 в незміненій частині залишено без змін (т. 3 а.с. 79-87).

З урахуванням вимог постанови Верховного Суду від 01.04.2020, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру пені та щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат.

03.07.2020 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшло пояснення щодо нарахування та стягнення пені. В наданих поясненнях зазначається, що верховним Судом від 01.04.2020 з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2019 (справа № 761/26293/16-ц), зазначено, що нарахування пені має відбуватись на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Разом з тим, зазначає, що Великої Палати Верховного Суду не вказує, що сума нарахованої пені за відповідною формулою повинна бути стягнута у повному обсязі, однак суди при ухвалені судових рішень повинні дотримуватись принципу пропорційності та розумності, який висловлюється саме у адекватності та співмірності отриманої шкоди - заявленим вимогам. А тому, просить зменшити розмір пені за кожним договором банківського вкладу до 50 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала їх апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити, та заперечували проти апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача Тузова В.О. заперечувала проти поданої апеляційної скарги позивача та просила її відхилити. Апеляційну скаргу відповідача підтримала з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції виходив із того, що порядок розрахунку пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» аналогічний порядку розрахунку пені у формі неустойки згідно ч. 3 ст. 559 ЦК України, що є підставою для застосування позовної давності до спірних правовідносин на підставі заяви відповідача.

Із вказаним висновком суду погодився суд апеляційної інстанції та зазначив, що рішення є законним і обґрунтованим, та в частині стягнення пені залишило без змін рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд, у своїй постанові від 01.04.2020 у даній справі зазначив, що на час вирішення справи кошти банком позивачу не повернуто, а відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, тому позивач мав право на стягнення пені, нарахованої у межах річного строку позовної давності до звернення до суду. Однак, апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам апеляційної скарги щодо права позивача на стягнення пені в межах річного строку та не встановлював розміру такої пені, тому в цій частині справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу в частині стягнення пені в межах річного строку та встановлення розміру такої пені, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 29.02.2012 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN9081. Вклад «Стандарт, 12 місяців» на суму 24 000,00 дол. США строком на 12 місяців, з 01.03.2012 по 01.03.2013, з процентною ставкою 8% річних. Номер депозитного рахунку: НОМЕР_1 . Відсоткова ставка на дату укладення договору становила 8% річних.

Згідно із пунктом 3 Договору, у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, Клієнт не заявить Банку про відмову від продовження строку вкладу, то вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк.

Факт укладення сторонами договору № SAMDN9081 від 29.02.2012 та його зміст підтверджується оригіналом вказаного договору, що був досліджений судом першої інстанції в судовому засіданні під час слухання справи. Копія договору № SAMDN9081 долучена до матеріалів справи (т. 1 а.с. 14).

На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок 4496 грошові кошти в сумі 24 000,00 дол. США. що підтверджується квитанцією № 62 від 29.02.2012 (т. 1 а.с. 15).

29.02.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № SAMDN9081, згідно із якою відсоткова ставка по вкладу була збільшена на 0,5%, тобто загалом склала 8.5 % на строк до 01.03.2013 (т. 1 а.с. 16).

Також 06.03.2013 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений наступний договір банківського вкладу № SAMDN4016 «Стандарт» на суму 20 000,00 дол. США строком на 366 днів, по 06.03.2014 включно, з процентною ставкою за договором 8,5% річних. Номер депозитного рахунку 6046.

Пунктом 5 договору № SAMDN4016 передбачено, що у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк; договір продовжується неодноразово без явки клієнта. Факт укладення сторонами договору № SAMDN4016 від 06.03.2013 та його зміст підтверджується оригіналом вказаного договору, що був досліджений судом під час слухання справи судом першої інстанції. Копія договору № SAMDN4016 долучена до матеріалів справи (т. 1 а.с. 17).

На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США, що підтверджується квитанцією № 43 від 06.03.2013 (т. 1 а.с. 18).

05.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із двома письмовими заявами про відсутність наміру продовжувати дію договору № SAMDN9081 та договору № SAMDN4016. Зокрема, вимагав повернути усю суму вкладу і нараховані проценти (т. 1 а.с. 19-20).

Однак, вимоги ОСОБА_1 від 05.02.2016 щодо розірвання вказаних договорів і повернення коштів залишені банком без відповіді. В результаті противоправної бездіяльності банку перед позивачем виникла заборгованість, що не погашена на день звернення до суду. У зв`язку з тим, що банком було проігноровано вимоги позивача від 05.02.2016 та не було повернуто належні позивачу кошти, ОСОБА_1 вважав за доцільне нарахувати пеню за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо застосування судом першої інстанції позовної давності стосовно пені за порушення умов договору, слід зазначити наступне.

Статтями 549, 551, 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3 % загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

У відзиві на позовну заяві, поданому до суду першої інстанції 03.10.2018, відповідач просив суд застосувати до вимог щодо стягнення пені спеціальну позовну давність у один рік.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Виходячи з того, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, з відповідача підлягає до стягнення пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

У висновку постанови Верховного Суду від 06.05.2020 справа № 607/14527/15-ц (провадження № 61-21955св19) визначено, що нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За таких обставин, враховуючи те, що на час вирішення справи кошти банку позивачу не повернуті, а відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач мав право на стягнення пені, нарахованої у межах річного строку позовної давності до звернення до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14- 184 цс 20) зроблено наступний висновок: «…дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.»

Отже, з урахуванням вищезаначеного висновку, розрахунок пені за період з 12.06.2017 по 12.06.2018 (365 днів) повинен мати наступний вигляд:

За договором № SAMDN9081 від 29.02.2012

Кількість днів прострочення - 365 днів

Сума відсотків - 7 986,74 дол. США

Процентна ставка пені:Розмір пені у відсотках на день 3%

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума відсотків] * [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів * [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 3% на день

Отже, пеня у розмірі 3% за кожний день року складає: 2 463 484,66 грн.

За договором №SAMDN4016 від 06.03.2013

Кількість днів прострочення - 365 днів

Сума відсотків - 4 602,84 дол. США

Процентна ставка пені:Розмір пені у відсотках на день 3%

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума відсотків] * [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів * [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 3% на день

Отже, пеня у розмірі 3% за кожний день року складає: 1 419 603,86 грн.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України (такий висновок викладено у постанові ВП ВС від 20.03.2018 у справі № 761/26293/16-ц).

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

В зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд доходить висновку про можливість зменшення розміру пені до суми заборгованості, тому підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеня визначена Законом України «Про захист прав споживачів» за депозитним договором № SAMDN9081 від 29.02.2012 у розмірі 898 645,06 грн., за депозитним договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 у розмірі 691 199,57 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом мав сплатити судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на працездатних осіб з 01.01.2018 складає 1 762,00 грн.

Отже, з огляду на ціну позову, за його подання судовий збір підлягав сплаті в розмірі 8 810,00 грн.

За підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тому, за подачу апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 13 215,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM1B51UT від 21.01.2019 на суму 9 950,00 грн. (т. 1 а.с. 121) та платіжним дорученням № PROM0BB0JH від 20.02.2019 на суму 3 265,00 грн. (т. 1 а.с. 133).

Позивач, на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За підпунктом 7 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідачем, за подачу касаційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 17 620,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM9B4LAB від 29.07.2019 (т. 2 а.с. 26).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь за договором № SAMDN9081 від 29.02.2012 кошти у розмірі 846 599,76 дол. США, за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 кошти у розмірі 647 579,94 дол. США.

Отже, з урахуванням стягнення суду першої інстанції, з корегуванням суду апеляційної інстанції за договором № SAMDN9081 від 29.02.2012 підлягає стягненню 24 000,00 дол. США - сума вкладу, 7 986,74 дол. США - сума відсотків, 2 212,00 дол. США - 3% річних та 898 645,06 грн. - пеня на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 підлягає стягненню 20 000,00 дол. США - сума вкладу, 4 602,84 дол. США - сума відсотків, 1 699,75 дол. США - 3% річних та 691 199,57 грн. - пеня на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 7,83 %, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях, шляхом взаємокомпенсації на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, підлягає компенсації відповідачу у розмірі 27 730,79 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Солоною Альоною Андріївною, яка діє на підставі довіреності задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в частині відмови у стягненні пені скасувати і ухвалити нове рішення такого змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 ) за депозитним договором № SAMDN9081 від 29 лютого 2012 року нараховану пеню у розмірі 898 645 (вісімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок п`ять),06 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 ) за депозитним договором № SAMDN4016 від 06 березня 2013 року нараховану пеню у розмірі 691 199 (шістсот дев`яносто одна тисяча сто дев`яносто дев`ять),57 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 27 730 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять),79 грн. за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова