Справа № 158/2889/19 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/116/22 Категорія: 18 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Територіальний центр соціального обслуговування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області, секретар Тростянецької сільської ради Ківерцівського району Волинської області Смук Галина Олександрівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та скасування заповіту, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_4 яка на той час перебувала у стаціонарному відділенні для постійного проживання одиноких людей пенсійного віку при територіальному центрі соціального обслуговування Ківерцівської райдержадміністрації, що знаходиться в с. Тростянець, Ківерцівського району, Волинської області та не мала крім нього інших родичів.

Після її смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що 4 вересня 2018 року під час подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т. О., дізнався про те, що за заповітом ОСОБА_4 , посвідченим секретарем Тростянецької сільської ради Ківерцівського району, Волинської області Смук Г. О. 03 лютого 2017 року, заведено спадкову справу, у якій спадкоємцем являється відповідач ОСОБА_3 .

Крім того позивач зазначав, що на його думку складення і посвідчення заповіту секретарем сільської ради Смук Г. О. відбулося з порушенням встановленого порядку вчинення даної нотаріальної дії, зокрема: без ідентифікації за паспортом особи спадкодавця та врахування стану її здоров`я на можливість розуміння останньою змісту підписаного одностороннього правочину заповіту; без відома адміністрації закладу, у якому перебувала на той час ОСОБА_4 , та не зазначення у тексті заповіту місця його складення.

З урахуванням наведеного позивач ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що під час складання оспорюваного заповіту секретарем Тростянецької сільської ради Смук Г. О. не було перевірено дієздатність спадкодавця ОСОБА_4 та скасувати заповіт від імені ОСОБА_4 на все майно, складений та посвідчений секретарем Тростянецької сільської ради, Ківерцівського району, Волинської області Смук Г. О. від 03 лютого 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 4.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду і вважаючи його незаконним, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дав невірну правову оцінку встановленим обставинам справи та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний ОСОБА_2 заповіт відображає дійсну волю спадкодавця ОСОБА_4 щодо розпорядження останньою своїм майном і за своєю формою, змістом та порядком посвідчення відповідає вимогам закону.

Також суд вважав, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог про недійсність оспорюваного заповіту із-за не усвідомлення ОСОБА_4 своїх дій.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була рідною тіткою позивача ОСОБА_2 (а.с. 10-12 т.1).

Згідно довідки Тростянецької сільської ради Ківерцівського району, Волинської області від 12 лютого 2019 року № 124 померла ОСОБА_4 була зареєстрована у належній їй квартирі АДРЕСА_2 , і на час смерті проживала у стаціонарному відділення для постійного проживання одиноких людей пенсійного віку при територіальному центрі спеціального обслуговування Ківерцівської райдержадміністрації, що знаходиться в с. Тростянець, вул. Київська, Ківерцівського району, Волинської області (а.с. 20, 36-37 т. 1).

03 лютого 2017 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно вона заповіла відповідачу ОСОБА_3 . Заповіт було посвідчено секретарем Тростянецької сільської ради Ківерцівського району, Волинської області Смук Г. О. та зареєстровано в реєстрі за № 4 (а.с. 19, 236-238, 242, т. 1).

Крім того встановлено, що позивач ОСОБА_2 17 серпня 2018 року у шестимісячний строк після смерті тітки ОСОБА_4 звертався до приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу, Волинської області Панасюк І. І. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 16, т.1).

Постановою приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т. О. від 28 листопада 2018 року у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку із відсутністю у нього підстав на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було відмовлено із-за наявності заповіту, складеного померлою на іншу особу (а.с. 15, т. 1).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 157/21 від 20 липня 2021 року, проведеної лікарем судово-психіатричним експертом КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, причиною смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років була хронічна серцево-судинна недостатність, зумовлена хронічною ішемічною хворобою серця з дифузорним кардіосклерозом. За даними наявної медичної документації, на момент складання заповіту 03 лютого 2017 року ОСОБА_4 страждала на помірні когнітивні розлади, зумовлені судинним ураженням головного мозку, що не дозволяє стверджувати про нездатність останньої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 57-60, т 2).

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 20 липня 2021 року, в якому зазначено про відсутність підстав стверджувати про наявність у ОСОБА_4 психічних розладів які б суттєво впливали на здатності усвідомлення нею значення своїх дій і керувати ними, на час складання оспорюваного заповіту, та враховуючи презумпцію психічного здоров`я фізичної особи, дійшов до правильного висновку щодо відсутності правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, для визнання складеного нею заповіту недійсним.

Сам по собі факт наявності у заповідача зазначених вище захворювань не є достатнім доказом її фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту, та не спростовує презумпцію її психічного здоров`я.

Інших доказів того, що ОСОБА_4 на час підписання заповіту мала абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про нотаріат» до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів.

Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України «Про нотаріат». Так, у статті 37 зазначеного Закону визначено, що органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних).

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 , нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон), у редакції від 11 квітня 2014 року, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

"Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Згідно наявного в матеріалах справи рішення Тростянецької сільської ради Ківерцівського району, Волинської області від 06 листопада 20015 року № 14 секретарем даної сільської ради було обрано ОСОБА_5 , до повноважень та функціональних обов`язків якої входило складення та засвідчення нотаріальних дій (а.с. 242, т. 1).

Також, колегія суддів вважає, що посилання позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на недотримання форми заповіту, а саме його складення без дозволу і відома адміністрації закладу опіки, у якому на той час перебувала спадкодавець ОСОБА_4 ; не зазначення в заповіті місця його складення, не є істотною умовою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним їй майном не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Таким чином, на думку апеляційного суду, рішення судом першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді