ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/4774/21
Провадження № 22-ц/821/413/22
Категорія: 331500000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Уманської міської ради

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Уманської міської ради про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтовано тим, що з 29 травня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час вони знаходяться на стадії розлучення.

Від шлюбних відносин мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 вказує, що починаючи з 2020 року їх життя стало нестерпним, ОСОБА_2 почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільної малолітньої дитини безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою; внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно неї, так і стосовно їх спільної малолітньої дитини.

Зазначене підтверджується численними зверненнями ОСОБА_1 до поліції з приводу проявів домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . При цьому, наявність численних протоколів про адміністративне правопорушення та рішень Уманського міськрайонного суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, не впливають належним чином на ОСОБА_2 та не сприяють припиненню проявів з його сторони домашнього насильства різних форм щодо неї та щодо їх спільної малолітньої дитини.

Так, зазначає заявниця, ОСОБА_2 продовжує і далі систематично проявляти безпідставні прояви агресії щодо неї та дитини, що зокрема, проявляється у наступному: ОСОБА_2 почав виганяти її та їх дочку з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві спільної власності та праві користування; перешкоджає користуванню не тільки житловим приміщенням, а ще й речами, як спільно нажитими, так і їх особистими, які знаходяться у цьому житловому приміщенні; не надає коштів на утримання членів своєї сім`ї: не надає коштів на харчування, одяг, лікування, забезпечення їх базових побутових потреб; ховає грошові кошти від заявниці; не дає користуватися газовою плитою для приготуванні їжі їй та їх спільній малолітній дитині; не дає користуватися газовим котлом для обігріву приміщення, в результаті чого вони потерпають від холоду в квартирі; у присутності їх спільної малолітньої доньки виражався на її адресу нецензурною лайкою; в присутності їх спільної малолітньої доньки завдавав їй фізичного болю, що, зокрема, проявлялося у ляпасах, стусанах, штовханні; наніс їй травми легкого ступеня важкості; у присутності їх спільної малолітньої доньки погрожував їй фізичною розправою та залякував; у присутності їх спільної малолітньої доньки принижував її, наголошуючи на тому, що вона нікчемна як жінка і як матір; систематично залякує їх спільну малолітню дитину; наніс їх спільній малолітній доньці травми середнього ступеня важкості.

Заявниця ОСОБА_1 окремо в заяві звернула увагу суду і на той факт, що дитиною, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Так, їх спільна дитина неодноразово ставала як жертвою домашнього насильства, так і його очевидицею.

Неправомірні дії з боку ОСОБА_2 завдають моральних (що полягає в душевному болі, постійному переживанні за своє здоров`я та здоров`я їхньої спільної малолітньої дитини, приниженні її честі та гідності), а також фізичних страждань, викликають в неї побоювання за свою безпеку та безпеку їх спільної малолітньої дитини, від чого вона особисто не може себе захистити, разом зі своєю малолітньою дитиною вимушена переховуватись (тому що ОСОБА_2 перешкоджає здійсненню праву користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), аби уникнути повторних випадків домашнього насильства, вважає, що до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї та їх спільної малолітньої дитини.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4 , а саме:

- заборони перебувати за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців;

- усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, шляхом вільного користуванням газовою плитою, газовим котлом;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за наступними адресами: Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 69/20 (приміщення комунального навчального закладу «Уманська загальноосвітня школа І-Ш ступенів №14», Черкаська область, м. Умань, вул. Небесної Сотні,12 (приміщення БДЮТ) на строк 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, ОСОБА_1 , та їх спільну малолітню дитину, ОСОБА_4 , якщо вона та (або) дочка за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними на строк 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з заявником, ОСОБА_1 , та з їх спільною малолітньою дитиною, ОСОБА_4 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб на строк 6 місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначено такі тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , а саме:

- заборонено ОСОБА_2 перебувати за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за такими адресами: Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 69/20 (приміщення комунального навчального закладу «Уманська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №14»; Черкаська область, м. Умань, вул. Небесної Сотні, 12 (приміщення БДЮТ);

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника ОСОБА_1 та їх спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , якщо вона та (або) дочка за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) із заявником ОСОБА_1 та з їх спільною малолітньою дитиною ОСОБА_4 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено строк дії обмежувального припису 3 (три) місяці.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що викладені заявницею обставини підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами. Вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню частково. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визначення тимчасового обмеження у виді такого заходу як усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом вільного користування газовою плитою та газовим котлом, оскільки це є взаємовиключною обставиною при встановленні заборони перебувати у житлі.

Також, судом першої інстанції в рішенні зазначено, що враховуючи поведінку заінтересованої особи ОСОБА_2 в ході судового засідання, суд вважає достатнім видачу обмежувального припису не на 6 (шість) місяців, як просить заявниця, а на 3 (три).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 січня 2022 року, ОСОБА_2 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити. Судові витрати покласти на заявницю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не звернуто належної уваги на надані ОСОБА_2 документи, які засвідчували наявність у заявниці ОСОБА_1 в особистій приватній власності двох квартир. Проте, оскаржуваним рішенням суд позбавив ОСОБА_2 , як власника квартири за адресою АДРЕСА_1 , повноважень, що витікають із права власності.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу, наголошує, що сам по собі факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому грунті лише свідчить про наявність конфлікту між ними та не підтверджує факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до заявниці та дитини, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим (повторно) 03 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 14)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим (повторно) 15 червня 2021 року Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 379, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується, батьками дитини є сторони по справі (а.с. 13).

На підтвердження протиправних дій ОСОБА_2 суду надано: копію постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2021 року, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн; копію постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 годин громадських робіт; копію постанови Черкаського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року, якою постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року залишено без змін. (а.с. 15-19)

Крім того, заявницею було надано копії її численних звернень до правоохоронних органів (а.с. 20, 27, 28, 34, 42, 45) та відповіді на них. (а.с. 43, 47, 49, 51)

Також матеріали справи містять висновки експертних обстежень спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи. (а.с. 21-26, 31-33, 38-42)

Згідно Витягу з ЄРДР від 01 листопада 2021 року слідчим відділом Уманського РУП ГУНП в Черкаської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000598 від 11 липня 2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. (а.с. 46)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків (частини 2-4 статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19).

Як вбачається із наявних матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 посилалась на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки, виникають численні конфліктні ситуації, в наслідок чого відносно ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_4 з боку ОСОБА_2 вчиняються психологічне та фізичне насильство.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 посилалася на наявність судових рішень про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, що передбачена за порушення положень ч. 1 та ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Також ОСОБА_1 звертала увагу на те, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірності дій ОСОБА_2 , однак позитивного результату це не дало.

Аналізуючи наявні матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 після притягнення до адміністративної відповідальності, та дії термінового заборонного припису, винесеного у відношенні нього 17 червня 2021 року попереднього обмежувального припису продовжив вчиняти протиправні дії відносно ОСОБА_1 , унаслідок чого постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року( яка набрала чинності в передбаченому законом порядку) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини вважаються встановленими та повторному доказуванню не підлягають.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 11 липня 2021 року відкрито кримінальне провадження № 0000598 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за заявою ОСОБА_1 .

З викладу обставин вбачається, що 10 липня 2021 року близько 23:50 год. перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 в ході конфлікту завдав заявниці один удар кулаком в праву частину обличчя, чим спричинив останній тілесні ушкодження.

З урахуванням встановленого, прийнявши до уваги сукупність наявних по справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства, зокрема, за місцем проживання заявниці та дитини. Оскільки є доведеним факт, що існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на обмеження його права власника квартири розпоряджатися майном колегія суддів зазначає наступне.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Оцінюючи обґрунтованість вимог ОСОБА_1 в частині обраних заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, які просила вжити заявниця, суд виходив із принципу пропорційності, відповідності вимог заявниці частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань до 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 , а саме до квартири за адресою АДРЕСА_1 є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, про що аргументовано зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Таким чином посилання апеляційної скарги на обмеження права власника квартири розпоряджатися своїм майном не є підставою для скасування судового рішення, так як тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Уманської міської ради про видачу обмежувального припису - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 05травня 2022 року/