ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4472/22 Справа № 2-1627/10 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання:Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року, яке постановлено суддею Городецьким Д.І. у місті Новомосковськ, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду відсутні,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони із ОСОБА_2 . Перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1999 року. Спільне життя із ОСОБА_2 фактично припинено з липня 2009 року у зв`язку із непорозумінням між ними та різниці характерів. Зазначала, що збереження сім`ї неможливе та суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе.

ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований у виконкомі Перещепинської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис від 29 грудня 1999 року № 88.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 29 грудня 1999 року у виконавчому комітеті Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 88.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не знав про наявність вказаної цивільної справи в суді першої інстанції, що рішення суду є незаконним, оскільки він не був повідомлений про розгляд справи належним чином і не мав наміру розривати шлюб із ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 1999 року у виконкомі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис № 88. (а.с. 7)

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2009 року. Сумісне життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, втрати почуттів та поваги до відповідача. При таких обставинах суд вирішив, що подальше спільне життя і збереження сім`ї стало неможливим, а збереження шлюбних відносин суперечило б їхнім інтересам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується

на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata

(лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципуres judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 рокуу справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).

Враховуючи наведене і прецеденти Європейського суду з прав людини, перегляд судового рішення та його скасування через значний проміжок часу й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін є неправомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

На думку колегії суддів, скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого у 2010 році, через значний проміжок часу (через вісім років) й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

Враховуючи те, що підставами та обставинами подання ОСОБА_2 апеляційної скарги на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року є бажання прийняти спадщину після смерті позивача, та того, що задоволення апеляційної скарги буде не виправданим при обставинах, що настільки змінились з того часу (смерть позивача),і це не відповідатиме вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегію суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги що відповідач не був повідомлений про розгляд справи належним чином і не мав наміру розривати шлюб із ОСОБА_1 , оскільки скасування рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом восьми років і до смерті позивача, тягне за собою порушення принципу правової визначеності та з огляду на те, що після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу через значний проміжок часу (через вісім років після ухвалення рішення) не відповідатиме вимогам статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Однак, не повідомлення про дату судового засідання у данному випадку не можуть бути підставою для скасування такого судового рішення та закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю сторони у спорі про розірвання шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 (61-8159сво21).

Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушення» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»,

від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»),

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті З ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині(частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи,що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Отже, зважаючи на викладене та з урахуванням наведених вище положень закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду повинно бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2010 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Стягнути

Повний текст постанови складений 29 липня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко