У Х В А Л А

Іменем України

04 травня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Панченко О.М.

з секретарем судового засідання - Богослов Ю.В.

за участю

представника позивача - Дядюка Є.М.

представника відповідача 1 - Полець Д.М.

представника відповідача 2 - Корсун Ю.Ю.

розглянувши у відкритому (підготовчому) судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача Державного підприємства «Гарантований покупець» про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Гарантований покупець» про визнання недійсним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовними вимогами до Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Гарантований покупець» про визнання недійсним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Зотько Т.А. від 16.12.2021 року відкрито провадження у згаданій вище справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Зотько Т.А. від 24.12.2021 року розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Зотько Т.А. від 25.01.2022 року визнано заяву представника позивача - адвоката Дядюка Є.М. про відвід судді Зотько Т.А. необґрунтованою. Самовідвід заявлений головуючим по справі задоволено, відведено головуючого по справі від її розгляду, справу передано для повторного автоматизованого розподілу справи в порядку ст.ст. 14,33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 року головуючою у справі визначено суддю Панченко О.М.

Ухвалою судді Панченко О.М. від 27.01.2022 року вказану вище цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено її підготовчий розгляд.

01.02.2022 року до суду надійшло письмове клопотання від представника відповідача Державного підприємства «Гарантований покупець» про закриття провадження у справі. Мотивував його тим, що Постановою КМУ від 22.05.2019 року №455 «Про затвердження статуту державного підприємства «Гарантований покупець» затверджено Статут Державного підприємства «Гарантований покупець». Відповідно до п. 1 статуту ДП «Гарантований покупець» Державне підприємство «Гарантований покупець» (далі підприємство) утворено на базі філії «Гарантований покупець» ДП «Енергоринок» відповідно до Постанови КМУ від 17.04.2019 р.№ 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» та є державним комерційним підприємством. Згідно зі статутом ДП «Гарантований покупець» засновником підприємства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Позивач обіймав посаду директора ДП «Гарантований покупець». Підставою призначення є розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2019 року №428-р. Відповідно до статуту ДП «Гарантований покупець», управління підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту. Управління підприємством здійснюється його директором, який підзвітний суб`єктові управління. Зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (Уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Аналогічні за змістом приписи містяться в п. 4 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності». Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права. З огляду на те, що позивач оскаржує розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.11.2021 року, тобто рішення органу управління, пов`язане з діяльністю підприємства і управлінням, то розгляд такої вимоги вимагає оцінювання законності дій зазначеного органу, зокрема їх відповідності вимогам цивільного та господарського, а не трудового законодавства і визначальним за таких обставин є відносини корпоративні. Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися відповідним господарським судом.

В підготовчому засіданні представник відповідача ДП «Гарантований покупець» підтримав клопотання, просив суд про закриття провадження у даній цивільній справі.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України в підготовчому засіданні просив задовольнити клопотання та закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено наступне.

10.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовними вимогами до Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Гарантований покупець» про визнання недійсним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою КМУ від 22.05.2019 року №455 «Про затвердження статуту державного підприємства «Гарантований покупець» затверджено Статут Державного підприємства «Гарантований покупець».

Відповідно до п. 1 статуту ДП «Гарантований покупець» Державне підприємство «Гарантований покупець» (далі підприємство) утворено на базі філії «Гарантований покупець» ДП «Енергоринок» відповідно до Постанови КМУ від 17.04.2019 р.№ 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» та є державним комерційним підприємством.

Згідно зі статутом ДП «Гарантований покупець» засновником підприємства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Управління товариством здійснюють його органи - власник і виконавчий орган (керівник), якщо інше не встановлено законом (ч. 1,2 та 6 ст. 73 ГК України).

У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обіймав посаду директора ДП «Гарантований покупець».

Підставою призначення є розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2019 року №428-р.

Відповідно до статуту ДП «Гарантований покупець», управління підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту. Управління підприємством здійснюється його директором, який підзвітний суб`єктові управління.

Згідно з ч. 4 ст. 99 ЦК України назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути «правління», «дирекція» тощо.

За приписами ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Підставою набуття виконавчим органом (керівником) державного підприємства повноважень є факт його обрання (призначення) засновником ст. 73 ГК України. Аналогічний порядок передбачений п. 21 Статуту ДП «Гарантований покупець».

Зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (Уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Аналогічні за змістом приписи містяться в п. 4 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності».

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.01.2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ від 13.05.2014 року №1255-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Звільнення директора ДП «Гарантований покупець» його власником, є діями уповноваженого органу відповідного підприємства, необхідними для оперативного реагування на певні діяння керівника задля унеможливлення здійснення ним повноважень з управління підприємством.

З огляду на те, що позивач оскаржує розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.11.2021 року, тобто рішення органу управління, пов`язане з діяльністю підприємства і управлінням, то розгляд такої вимоги вимагає оцінювання законності дій зазначеного органу, зокрема їх відповідності вимогам цивільного та господарського, а не трудового законодавства і визначальним за таких обставин є відносини корпоративні. Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися відповідним господарським судом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція підтверджується постановою Великої палати Верховного Суду від 02.10.2018 року по справі №910/1733/18 (провадження 12-170гс18).

За даних обставин, суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

З огляду на викладене обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання про закриття провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 255 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Гарантований покупець» про визнання недійсним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05.05.2022 року.

Головуючий: О.М. Панченко