Справа № 307/519/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуга С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" 130 927 (сто тридцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 84 копійки заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.04.2007 року, 2270 гривень 00 копійок сплаченого судового збору, 20000 (двадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, у задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позичальником ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0 від 28.04.2007 року, згідно якого, позичальниці було надано кредит в розмірі 175000 доларів США зі сплатою 19,5 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 30.04.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором було укладено договір поруки №0 від 28.04.2007 року з відповідачем ОСОБА_2

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором 50166000 від 28.04.2007 року.

30 липня 2020 року між ПАТ «Дельтабанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №2298/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором №0 від 28.04.2007 року та договором поруки №0 від 28.04.2007 року.

За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно частини 2 статті 625 ЦК.

Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються оливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є особом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що лежить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у раві № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

За умовами ст.ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016р. у справі за № 6-1412цс16).

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За основу нарахованих 3% річних та інфляційних збитків позивачем взято заборгованість кредиту 154 366,03 доларів США, що становить еквівалент 4 353 708,64 грн. тобто суму боргу, яка рахувалася за позичальником за кредитним договором.

Розрахунок 3% річних та інфляційних збитків проведено на суму 154 366,03 доларів США, що становить еквівалент 4 353 708,64 грн.

Тобто, предметом розгляду даної справи є стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Верховним Судом України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16, зроблений висновок, що формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування трьох відсотків річних, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних, а тому 3 % річних та інфляційні збитки не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Окрім того, стягнення 3 % річних не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 12.01.2021 року становить 130927,84 гривень - 3% річних разом з інфляційними втратами за прострочення грошового зобов`язання.

Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 154 366,03 дол. США, що за НБУ станом на 12.01.2021 становить 4 353 708,64 грн. (сума заборгованості за кредитом іредиту), складає 130 927.84 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист охоронного).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного прав особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає.

У постанові від 08.11.2019 року № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала остаточний висновок з цього питання. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Подаючи позовну заяву, позивачем розраховано суму боргу по 3-х відсотках річних за останні три роки до подачі позовної заяви, а тому, заявлена сума боргу підлягала стягненню в повному обсязі.

Згідно умов договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено10 травня 2022 року.

Головуючий

Судді