Ухвала

04 травня 2022 року

місто Київ

справа № 537/3407/20

провадження № 61-3894ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Полтавського апеляційного суду від 01 березня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

треті особи: Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області,

про виділ в натурі частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, у якому просила:

- здійснити виділ в натурі часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 , та виділити їй в натурі на належні їй 3/8 частини ідеальної частки в праві спільної часткової власності:

1) у житловому будинку літ. «А.А1, а-а2»: веранду 1-1, площею 3, 60 кв. м, прибудову 1-2, площею 6, 00 кв. м, кімнату 1-8, площею 13, 20 кв. м,

передпокій 1-9, площею 11, 00 кв. м, разом виділити у житловому будинку приміщень, загальною площею 33, 80 кв. м, що на 1, 75 кв. м менше ніж їй належить відповідно до 3/8 частки;

2) у надвірних будівлях і спорудах: ганок літ. «а1г», прибудову до літньої кухні літ. «б1», сарай літ. «б», літню кухню літ. «Б», навіс літ. «б2», погріб літ. «Вп», сарай літ. «В», убиральню літ. «Г», частину вимощення літ. І, колодязь літ. «к1», ворота № 2, разом загальної маси виділити нерухомого майна на загальну суму 112 340, 00 грн, що на 7 849, 00 грн менше ніж належить на розмір ідеальної частки;

- виділити ОСОБА_2 на належних їй 5/8 часток ідеальної долі в праві спільної часткової власності в натурі:

1) у житловому будинку літ «А.А1,а-а2»: кухню 1-3, площею 5, 40 кв. м,

санвузол 1-4, площею 5, 40 кв. м, кімнату 1-4, площею 3, 50 кв. м, кімнату 1-5, площею 16, 30 кв. м, кімнату 1-6, площею 11, 20 кв. м, кімнату 1-7, площею 24, 60 кв. м, разом виділити приміщень у житловому будинку загальною площею 61, 00 кв. м, що на 1, 75 кв. м більше ніж належить;

2) у надвірних будівлях та спорудах: гараж літ. «Д», частину вимощення літ. І, ворота № 1, огорожу № 3, разом ОСОБА_2 виділити нерухомого майна на загальну суму 208 168, 00 грн, що на 7 849, 00 грн більше ніж їй передбачено на частку 5/8;

- запропонувати ОСОБА_2 провести роботи, що пов`язані з виділом часток в натурі, а саме: відновлення у приміщенні «1-5» раніше існуючого в зовнішній стіні дверного прорізу та встановлення подвійного дверного блоку на вході в частину будинку;

- покласти на ОСОБА_2 влаштування дверного прорізу із встановленням дверного блоку між приміщеннями «1-3»/«1-7»;

- покласти на ОСОБА_1 закладення цеглою дверних прорізів між приміщеннями «1-2»/1-3»; «1-7»/1-9», облаштування кухні відповідно до нормативних вимог підпунктів 2,22, 2.24, 2.26 ДБН В 2.2-15.2005 «Житлові будинки. Основні положення» (8.4) в частині житлового будинку, запропонований позивачу;

- покласти спільно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнання квартир самостійними системами опалення, газозабезпечення, водопостачання, електрозабезпечення

- встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_1 , та яка перебуває у користуванні сторін на підставі договору оренди землі від 29 листопада 2017 року, що укладений між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до першого варіанту порядку користування земельною ділянкою, запропонованого у висновку експерта від 26 травня 2019 року № 4/12-19, виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 301, 00 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 502, 00 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1 ;

- усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати безперешкодний доступ до домоволодіння без обмеження в часі;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 849, 00 грн різниці вартості належних ідеальних часток.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 15 липня 2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою від 01 березня 2022 року Полтавський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 липня 2021 року скасував, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд виділив в натурі ОСОБА_1 із майна, що перебуває у спільній частковій власності на 3/8 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнав за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за другим варіантом розподілу житлового будинку, зафарбованого червоним кольором у додатку № 2 до висновку експерта від 26 травня 2019 року № 4/12-19, а саме:

- в житловому будинку літ. А1: кімната 1-5, площею 16, 30 кв. м та кімнату 1-6, площею 11, 20 кв. м;

- у надвірних будівлях і спорудах: гараж, літ. Д, вартістю 11 400, 00 грн, частина вимощення, літ. І, вартістю 665, 00 грн, ворота № 1, вартістю 850, 00 грн, огорожа № 3, вартістю 13 161, 00 грн, загальною вартістю 142 537, 00 грн.

Суд виділив в натурі ОСОБА_2 із майна, що перебуває у спільній частковій власності на 5/8 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнав за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно за другим варіантом розподілу житлового будинку, зафарбованого синім кольором у додатку № 2 до висновку експерта від 26 травня 2019 року № 4/12-19, а саме:

- у житловому будинку літ «А, А1, а-а2»: кімната 1-7, площею 24, 60 кв. м, вартістю 54 998, 00 грн, кімната 1-8, площею 13, 20 кв. м, вартістю 29 511, 00 грн, передпокій 1-9, площею 11, 00 кв. м, веранда 1-1, площею 3, 60 кв. м, вартістю 3 048, 00 грн, прибудова 1-2, площею 6, 00 кв. м, вартістю 6 262, 00 грн, кухня 1-3, площею 5, 40 кв. м, вартістю 5 636, 00 грн,

санвузол 1-4, площею 3, 50 кв. м, вартістю 4 552, 00грн;

- у надвірних будівлях і спорудах: ганок, літ. а1г, вартістю 538, 00 грн, прибудова до літньої кухні, літ. б1, вартістю 4 241, 00 грн, сарай, літ. б, вартістю 4 769, 00 грн, літня кухня, літ. Б, вартістю 17 767, 00 грн, навіс, літ. б2, вартістю 1 634, 00 грн, погріб, літ. Вп , вартістю 5 513, 00 грн, сарай, літ. В, вартістю 2 917, 00 грн, убиральня, літ. Г, вартістю 3 867, 00 грн, частина вимощення, літ. І, вартістю 1 107, 00 грн, колодязь, літ. к1, вартістю 3 053, 00 грн, ворота № 2, вартістю 3 963, 00 грн, загальною вартістю 177 968, 00грн.

Для здійснення запропонованого другого варіанту розподілу житлового будинку та приведення виділених квартир до вимог будівельних норм суд зобов`язав ОСОБА_1 провести наступні переобладнання в приміщенні «1-6»: влаштувати дверний проріз; встановити подвійний дверний блок на вході в її частину будинку відповідно до нормативних вимог підпунктів 2.22, 2.24, 2.26 ДБН В 2.2.-15.2005 «Житлові будинки. Основні положення» [8.4]; в частині житлового будинку облаштувати кухню; дверний проріз між

приміщеннями «1-5»/«1-7», «1-6»/«1-7» закласти цеглою; влаштувати дверний проріз з встановленням дверного блоку між приміщеннями «1-5»/«1-6».

Зобов`язав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати квартири самостійними системами інженерного забезпечення.

Припинив право спільної часткової власності на нерухоме майно у АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22 348, 00 грн як різницю у вартості належних ідеальних часток співвласників.

Встановив порядок користування земельною ділянкою у АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що відповідає другому варіанту порядку користування земельною ділянкою згідно з висновком експерта № 4/12-19, виділивши в користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 301, 00 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1 , позначеного в додатку № 4 червоним кольором, ОСОБА_2 виділив земельну ділянку, площею 502, 00 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1 , позначеного в додатку № 4 синім кольором.

Усунув перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, а саме частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати безперешкодний доступ до домоволодіння.

Здійснив розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 29 квітня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 01 березня 2022 року в частині виділу в натурі часток у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, ухвалити нове рішення, яким провести виділ у натурі часток та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанту висновку експерта від 26 травня 2019 року № 4/12-19.

Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник визначила:

- порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, що призвело до порушення законних прав та інтересів відповідача.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, не навела передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених

у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилання заявника на порушення судами положень статті 13 ЦПК України без наведення тих підстав, що законодавчо визначені та закріплені в статті 389 ЦПК України, не може бути правомірною підставою для відкриття касаційного провадження за таким зверненням.

ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ

Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 01 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, про виділ в натурі частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користування власністю, не прийняти до розгляду та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний