Справа № 536/1803/21
Провадження № 2/536/143/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня2022 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: головуючої судді Даніліної Ж.О., за участю секретаря Поколоти О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням ? будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої кременчуцької нотаріальної контори за реєстраційним №2-1090.

Позивач стверджує, що у вказаному будинку, окрім неї, також з 2005 року зареєстрована її онука ОСОБА_2 , але фактично не проживає там з січня 2021 року і по теперішній час, що підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 14 вересня 2021 року посвідченим Кам`янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Крім того, відповідач обов`язків щодо утримання житла не виконує та наміру проживати у вказаному помешканні не виявляє.

ОСОБА_1 , як власник житла, змушена звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому такими діями порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним їй майном.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у справі №536/1803/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

05 січня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 05 січня 2022 року.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі №536/1803/21 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі.

В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 21 листопада 2003 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І. М. спадкоємницею на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

У матеріалах справи також наявний технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 станом на липень 2020 року замовником якого є ОСОБА_1 .

Згідно довідки Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» №61/2641 від 10 липня 2020 року за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012 року в Комунальному підприємстві «КМБТІ Кременчуцької міської ради Полтавської області» зареєстровано нерухоме майно ? будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 .

У довідці Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №1958 від 09 вересня 2021 року зазначено, що згідно із записом в погосподарській книзі за №0304371 у АДРЕСА_1 . зареєстрована ОСОБА_1 , 1951 року народження, та онука ОСОБА_2 , 1995 року народження.

Актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 14 вересня 2021 року та від 05 січня 2022 року, які складені за підписами свідків та посвідчені головою домогосподарства ОСОБА_1 , депутатом виборчого округу Пісня А. В. та посадовою особою сільської ради Мирна Л., підтверджується, що з 01 січня 2021 року ОСОБА_2 , 1995 року народження, фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, відповідач не проживає за місцем реєстрації, а тому такими діями порушує право позивача щодо вільного користування та розпорядження належним їй майном.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 386 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, ураховуючи, що відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляє, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 258-259, 263-265, 273, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяЖ. О. Даніліна