Справа № 454/3003/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/160/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симця В.І.

з участю: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.11.2012р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, Управління Держкомзему у Сокальському районі Львівської області, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2014 року заявник звернулась до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.11.2012 року.

Заява мотивована тим, що рішенням суду частково задоволено позов ОСОБА_2 , зокрема: визнано незаконним рішення сільської ради про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,08829га по АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Дане рішення набрало законної сили.

31 січня 2013 року вона звернулась до органів поліції із заявою про підроблення ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та будівельного паспорта.

Постановою слідчого від 20.08.2014р. закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. В постанові слідчим зазначено, що в 1990 році підприємством Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро виготовлено ОСОБА_2 будівельний паспорт під забудову земельної ділянки. На підставі даного будівельного паспорта 10.05.2001 року видано ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3294га. У вказаному державному акті на право приватної власності на земельну ділянку наявні підписи голови сільської ради ОСОБА_4 , який заперечив вчинення ним такого підпису, та інженера-землевпорядника ОСОБА_5 .

Зазначений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не зареєстровано у журналі реєстрації актів за 2001 рік Управління Держкомзему у Сокальському районі Львівської області і технічна документація щодо нього відсутня. Також, висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис в державному акті від імені ОСОБА_4 , голови сільської ради, вчинено іншою особою з ретельним наслідуванням його справжніх підписів.

На думку ОСОБА_3 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_2 є підробленим, оскільки на титульній сторінці цього будівельного паспорта наявний Герб України, який у 1990 році не був визнаний державним символом та в архіві відділу містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області знаходяться примірники будівельних паспортів без титульних сторінок.

Таким чином, при видачі копії будівельного паспорта завірялися лише наявні архівні документи і на час виготовлення та видачі будівельного паспорту ОСОБА_2 проекти забудови земельних ділянок виконувалися на папері - кальці, які передавались до архіву.

ОСОБА_3 вважала, що наведені нею в заяві обставини мають суттєве значення для вирішення справи та є істотними, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про наявність у неї гарантованого законодавством права на володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою, яка була передана їй рішенням сільської ради, а тому відсутні підстави для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії, виданого на її ім`я.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.11.2012р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, Управління Держкомзему у Сокальському районі Львівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку- відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Покликається на те, що судом не взято до уваги рішення апеляційного суду Львівської області від 02.02.2015 року у справі №22ц/783/474/15, яким визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії 4-ЛВ №023012, виданий Острівською сільською радою ОСОБА_2 10 травня 2001 року.

Вважає, що після закінчення розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, Управління Держкомзему у Сокальському районі Львівської області, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку були виявлені обставини, які унеможливлюють виконання судового рішення у зв`язку з фальшивістю документів ОСОБА_2 , які призвели до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Вважає, що нововиявлені обставини вказані в заяві є істотними для постановлення правильного рішення у справ, так як на їх підставі можна зробити висновок про наявність у нього гарантованого законодавством права на володіння земельною ділянкою, яка була передана ОСОБА_3 згідно рішення Островської сільської ради №195 від 08.09.2011 року «про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства в с. Острів ОСОБА_3 » в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0, 0829 га в АДРЕСА_1 та передання даної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , а також визнання дійсним державний акт серії ЯК 925014 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0829 га в АДРЕСА_1 виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволити заяву про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07.11.2012р..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що сумнів ОСОБА_3 щодо законності виготовлення державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 10.05.2001р. на ім`я ОСОБА_2 не міг вплинути на розгляд справи та ухвалення судом рішення 07.11.2012р. та не спростовував тих обставин, що межі виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки охоплюють частину земельної ділянки ОСОБА_2 та при виготовленні і затвердженні технічної документації, межі такої земельної ділянки не погоджено з суміжним землекористувачем ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.423 ЦПК України (в редакції, чинній на день розгляду заяви), рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення (п.1 роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).

Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами визначені частиною 2 статті 423 ЦПК України (в редакції, чинній на день розгляду заяви) якими є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, нововиявлені обставини мали існувати на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявникові на момент ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Верховний Суд у постанові від 29.08.2018 року у справі №552/137/15-ц зазначив, що нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається. Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 361 ЦПК 2004 року, ч.2 ст. 423 чинного ЦПК України відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також, якщо обставини, визначені ч.2 ст. 361 ЦПК України 2004 року, ч.2 ст. 423 чинного ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. При вирішенні питання про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст. 361 ЦПК 2004 року, ч.2 ст. 423 чинного ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07.11.2012р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 08.09.2011р. «Про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 » в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0829 га по АДРЕСА_1 та передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_3 . Визнано державний акт на право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку серії ЯК 925014, виданого на ім`я ОСОБА_3 , недійсним. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.11.2013р. апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена та рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як на нововиявлені обставини, ОСОБА_1 посилається на те, що будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_2 є підробленим, оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не зареєстровано у журналі реєстрації актів за 2001 рік Управління Держкомзему у Сокальському районі Львівської області і технічна документація щодо нього відсутня, а також, висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис в державному акті від імені ОСОБА_4 , голови сільської ради, вчинено іншою особою з ретельним наслідуванням його справжніх підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого відділення Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20.08.2014 року, закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3294га, виданий ОСОБА_2 10.05.2001р. наявний в матеріалах справи та був досліджений судом на час розгляду справи в 2012 році.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі від 16.11.2012р. на рішення суду від 07.11.2012р. заявляла про свій сумнів щодо законності державного акта та зазначала про те, що суд першої інстанції не врахував її пояснень з цього приводу.

Про обставини щодо підробки ОСОБА_2 державного акта про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 зазначала за одинадцять місяців до розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги 28.11.2013р.

Крім того, ОСОБА_2 здійснив будівництво на підставі дозволу, наданого рішенням Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області №36 від 10.05.1990р. на земельній ділянці, яка була йому відведена для цієї мети рішенням Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області №70 від 08.11.1990р.

В свою чергу, оскаржуване рішення щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 прийнято Острівською сільською радою Сокальського району Львівської області 08.09.2011р., тобто на час, коли земельна ділянка ОСОБА_2 вже була виділена і він користувався такою.

На час розгляду справи судом в 2012 році судом встановлено, що приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки перешкоджає ОСОБА_2 користуватися земельною ділянкою, яка перебувала в його користуванні, рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про погодження ОСОБА_3 меж спірної земельної ділянки та передачу такої у власність прийнято з порушенням вимог чинного на той час законодавства, оскільки межі такої земельної ділянки не були погоджені з ОСОБА_2 як суміжним землекористувачем.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені заявником обставини не є, такими, що мають істотне значення для вирішення спору, а відтак не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.2 ч.4 ст.423 ЦПК України, докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини у справі "Христов проти України" (рішення від 19 лютого 2009 рок) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. (дивитися справу "Брумареску проти Румунії". (Brumarescu v. Romania) /GC/ N28342/95, п.61, ECHR 1999- УІІ).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. ( Справа Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia ) заява № 52854/99, п. 52,ECHR .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст. ст. 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 рок- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.04.2022 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.