Постанова

Іменем України

29 квітня 2022 року

місто Київ

справа № 711/4170/19

провадження № 61-17568св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Новікова О. М., Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2019 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 21 783,72 грн.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення доказів у справі.

Стислий виклад змісту рішень суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі відмовлено.

Суд першої інстанції зробив висновок, що відповідачем не зазначено обставини, з метою доказування яких наявна необхідність у забезпеченні доказів.

Стислий виклад змісту рішень суду апеляційної інстанції

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року у якій просив поновити строк на її оскарження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року, залишено без руху.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про відмову у забезпечені доказів у справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику визначено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, подання доказів на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про відмову у забезпеченні доказів відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заявник 25 вересня 2021 року отримав ухвалу Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, однак станом на 12 жовтня 2021 року недоліки апеляційної скарги не усунув, докази на підтвердження поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження не подав, що є наслідком відмови у відкритті апеляційного провадження.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки він не отримував ухвали Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2021 року про залишення його апеляційної скарги без руху, внаслідок чого обмежив його у праві доступу до правосуддя.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною процесуальною перешкодою, що унеможливлює наступні звернення з такими скаргами, оскільки положення цього Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме рішення.

З матеріалів справи убачається, що 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 вже звертався з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про забезпечення доказів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про забезпечення доказів, за апеляційною скаргою, поданою 06 квітня 2021 року.

Отже, отримавши 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на це саме судове рішення (ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року) Черкаський апеляційний суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження саме на підставі пункту 3 частини першої

статті 358 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16 (провадження № К/9901/52721/18), відповідно до якої положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.

Наведене дає підстави для висновку, що Черкаський апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

Щодо мотивів суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Правила частини другої наведеної статті визначають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі Черкаський апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_1 25 вересня 2021 року отримав засобами поштового зв`язку ухвалу суду від 13 липня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, однак у десятиденний строк з дати отримання зазначеного судового рішення не усунув недоліки апеляційної скарги, докази на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження не подав.

Такий висновок апеляційного суду є помилковим з огляду на таке.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року про відмову у забезпеченні доказів у справі, залишено без руху.

Зазначене судове рішення направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку супровідним листом від 16 липня 2021 року № 711/4170/19/12272/2021.

У матеріалах справи наявний невручений ОСОБА_1 конверт з відміткою поштового відділення про причини повернення відправнику рекомендованого повідомлення - «за закінченням терміну зберігання».

Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Зазначений висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) та від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

За наведених обставини Верховний Суд дійшов висновку, що Черкаський апеляційний суд мав відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої

статті 358 ЦПК України, оскільки вже є ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою цієї особи на це саме рішення, разом з цим інші мотиви суду апеляційної інстанції не вплинули на правильність вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенція; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Оцінюючи доводи касаційної скарги про обмеження заявника у доступі до правосуддя, Верховний Суд вважає їх безпідставними, оскільки у квітні 2021 року ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2021 року вперше у квітні 2021 році, за наслідками розгляду якого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2021 року йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі. Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.

Таким чином, правомірним правовим наслідком повторного подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на судове рішення щодо якого є ухвала про відмову у відкриття апеляційного провадження, є обґрунтована відмова суду у відкритті апеляційного провадження, що з огляду на сталість норм процесуального права та судової практики у вирішенні зазначеного питання, є передбачуваним та очікуваним для заявника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволеннякасаційної скаргиОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Г. І. Усик

А. С. Олійник

В. В. Яремко