Єдиний унікальний номер 243/9754/21
Номер провадження 22-ц/804/375/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмут Донецької області в письмовому провадженні цивільну справу № 243/9754/19 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року (суддя першої інстанції Мінаєв І.М.),-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем послуг ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у м. Слов`янськ та користується комунальними послугами (послуги по теплопостачанню), однак не в повному обсязі сплачує вартість спожитих послуг. Станом на 01 серпня 2021 року заборгованість за комунальні послуги за адресою відповідача: АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2021 року включно складає 46 784 грн. 17 коп. Між позивачем і відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 . ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надавало відповідачці послугу по теплопостачанню, а відповідачка використовувала послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялася від неї. Протягом зазначеного періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від неї не надходило. За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у вищевказаному розмірі. Крім того на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути втрати від інфляційних процесів у розмірі 9 114 грн. 45 коп., 3 % річних у розмірі 3 264 грн. 71 коп. та судовий збір у сумі 2 270 грн. 00 коп.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов?янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 31 серпня 2021 року включно у сумі 46 784 грн. 17 коп., втрати від інфляційних процесів у сумі 9 114 грн. 45 коп.; 3% річних у сумі 3 264 грн. 71 коп.

Вирішено питання про відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Порушення судом норм процесуального права відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не доведено право вимоги за нібито надані ним послуги, не надано належних доказів на право представництва позивача в суді його представником. Зазначає, що подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам п. 2, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ч. 7 ст. 177 ЦПК України, додані до позовної заяви додатки не завірені належним чином, не надані належні документи в обґрунтування позову, що залишилось поза увагою суду. Посилаючись на необхідність виконання умов договору, позивач вказаний договір не надав та не довів факт надсилання їй проекту договору чи пропозиції його укласти. У зв`язку з відсутністю належним чином оформленого договору вважає абсурдним вести мову про виконання нею якихось зобов`язань та робити якісь розрахунки.

Також не погоджується з висновками суду щодо переривання строку позовної давності та наголошує, що часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки доказів, які б свідчили про визнання нею боргу за спірний період матеріали справи не містять.

Позивачем на апеляційну скаргу відповідачки надано письмовий відзив, в якому ОКП «Донецьктеплокомуненерго», посилаючись на те, що судом першої інстанції справа розглянута повно, всебічно та об`єктивно, ухвалено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у повному обсязі, при цьому при вирішенні справи суд виходив з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг та споживачів, обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідачка користувалася даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялася від них. У порушення умов діючого законодавства вона не здійснювала оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 46 784 грн. 17 коп. за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2021 року включно. Оскільки з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , вбачається, що відповідачем систематично здійснювалася оплата наданих послуг, як в опалювальний сезон так і в неопалювальний в довільній формі, зокрема за спірний період з 01 листопада 2016 року до 31 липня 2021 року, востаннє послуги сплачувалися у липні 2021, суд дійшов висновку про переривання строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентом ОКП «Донецьтеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» та має особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2021 року включно, складає 46 784 грн. 17 коп.

Згідно розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2021 року включно, відповідачу нараховано 3% річних у сумі 3 264 грн. 71 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 9 114 грн. 45 коп.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 282350497 від 02.11.2021 право власності на 3/4 частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 з 18.11.2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 34).

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними в ній доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що «Слов`янськтепломережа» є виробничою одиницею Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_3 , що сторонами не заперечується. За таких обставин довід апеляційної скарги щодо звернення з позовом до суду неналежним позивачем не відповідає обставинам справи.

Довід апеляційної скарги про те, що між сторонами договір про надання вказаних послуг не укладено, є безпідставним та не ґрунтується на законі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений вищезазначеними нормами обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони ними фактично користувалися. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідачки перед позивачем за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2021 року становить 46 784 грн. 17 коп.

Крім того, з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 дійсно вбачається, що у впродовж спірного періоду відповідач ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати, зокрема і у неопалювальні періоди, коли нарахування позивачем не здійснювалися, а останній платіж було внесено в липні 2021 року.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки за вказаний період на користь комунального підприємства, суд першої інстанції, дав належну оцінку відповідним розрахункам.

Заперечень чи спростувань наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка суду першої інстанції не подала. Іншого розрахунку як суду першої інстанції так і апеляційному суду не було надано, як і не доведено те, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини.

В матеріалах справи відсутні данні про те, що за період надання послуги з централізованого опалення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надавало ці послуги неналежної якості. З боку споживача відповідних актів чи заперечень щодо якості цих послуг до позивача не надходило. Також не надано відповідних доказів на підтвердження заперечень відповідачки проти пред`явлених позовних вимог.

Статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За змістом п. 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що послуги позивача у спірний період відповідачу ОСОБА_1 надавалися і нею споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності до позивача вона не зверталася, факт отримання вказаних послуг нею не оспорювався, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач оплату за надані послуги здійснювала не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незастосування строків позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До зазначених у ч. 1 ст. 264 ЦК України дій можуть належати не лише дії формального характеру, а й будь-які фактичні дії, що свідчать про визнання зобов`язаною особою боргу (часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку виконання, сплата процентів за основним боргом).

Судом установлено, що платежі за житлово-комунальні послуги здійснювалися відповідачкою регулярно, але не в повному обсязі, зокрема і в періоди коли нарахування позивачем не здійснювалося, що стверджується випискою з особового рахунку, тому суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності переривається регулярним внесенням платежів.

Останній платіж було здійснено відповідачкою у липні 2021 року, раніше регулярні платежі здійснювалися щомісяця в період з травня по вересень 2020 року (у період коли оплата не нараховувалася), а з позовом до суду позивач звернувся вересні 2021 року, тобто з дотриманням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Посилання відповідача на ту обставину, що здійснені нею платежі не свідчать про визнання нею заборгованості за попередній період колегія суддів не приймає, оскільки вони не підтверджені нею відповідними доказами.

Частинами. 1-4 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням зазначеного та встановленого під час розгляду справи, суд правильно визначив період стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з 01 листопада 2016 року до 01 серпня 2021 року, не застосувавши строк позовної давності, оскільки відповідачка, на яку покладено обов`язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не підтвердила належними та допустимими доказами вказані нею обставини.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Щодо стягнення витрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, за приписами п.10 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції, вірно встановивши, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання, стягнув інфляційні витрати та три проценти річних на суму основного боргу, яку відповідачем не сплачено і яку заявлено в межах строку позовної давності.

Мотивовані висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання відповідачки на порушення судом норм процесуального права спростовуються матеріалами справи та не впливають на правильність висновків суду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні норм процесуального та матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, і які були обґрунтовано спростовані. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач : Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська