Справа № 392/590/21
Провадження № 2/392/109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судових засідань Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №392/590/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Позненка Ю.В.,

представника відповідача адвоката Тупала М.П.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за збільшеними позовними вимогами, просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 на Ѕ частину права власності на автомобіль марки GEELY MK реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, що набутий у шлюбі з ОСОБА_2 та зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 на Ѕ частину права власності на трактор ЮМЗ 6, що набутий у шлюбі з ОСОБА_2 та зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за належну їй Ѕ частину права власності на автомобіль марки GEELY MK реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, в розмірі 49510 гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за належну їй Ѕ частину права власності на трактор ЮМЗ 6, в розмірі 25380 гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за належну їй Ѕ частину права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, у розмірі 37850,00 гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за належну їй Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га, місцезнахоження якої АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :51:000:0213. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у розмірі 11000,00 (одинадцять тисяч) гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2405 гривень 80 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведену незалежну експертизу та висновків про вартість майна в розмірі 3200 гривень 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26.11.2005 по 09.02.2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09.02.2021 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. У період шлюбу та спільного проживання за спільні кошти ними придбано рухоме майно, а саме: автомобіль марки GEELY MK, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску, 2008, трактор ЮМЗ-6. Трактор був придбаний в серпні 2019 року та перебуває у відповідача. Вказане майно є спільною сумісною власністю , оформлене на відповідача та підлягає поділу між ними. Вказала, що на даний час, вона позбавлена права користуватися вказаним майном, оскільки перебуває у відповідача, останній приховує вказане майно та витрачає його на шкоду сім`ї. Крім того, зазначила, що для визначення середньої ринкової вартості транспортних засобів нею була замовлена незалежна експертна оцінка вартості вказаного рухомого майна в оцінювача, та відповідно до Звіту №10-21 про незалежну експертну оцінку середня ринкова вартість рухомого майна, що є предметом спору становить: автомобіля марки GEELY MK, рік випуску, 2008,- 99020 грн., трактор ЮМЗ-6, рік випуску 1995 - 50760 грн. Згідно висновку про вартість майна житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість станом на 02.07.2021 року без урахування земельної ділянки, склала 75 700 грн. та згідно висновку про вартість об`єкта оцінки (резюме) ринкова вартість земельної ділянки становить 22 000 грн. З посиланням на норми Сімейного кодексу України, які регулюють відповідні правовідносини, вказує, що поділ майна в натурі не вирішить між ними правового спору, тому вважає, необхідним є реалізація такого права через виплату відповідачем їй (позивачу) грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості її частки майна, що було ним нажито за час спільного проживання.

Відповідач подав відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, зареєстровано судом 03.08.2021 року за вх.№7099, де зазначив, що з відповідачем перебували у шлюбі з 26.11.2005 року по 09.02.2021 року. Дійсно в період шлюбу ними за спільні кошти був придбаний автомобіль марки GEELY MK реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, що є спільною власністю подружжя, та погодився із вартістю на даний час автомобіля, яка, на його думку складає 99020 грн. Автомобіль є річчю неподільною, тому вважає, що має залишитися у його власності, а половину його вартості 49510 грн. він згоден сплатити відповідачу.

Щодо трактора ЮМЗ-6, зазначив, що оскільки він був куплений після припинення шлюбних відносин за його особисті кошти у березні 2021 року, що підтверджується документально, він не може бути предметом поділу, так як не є спільним майном подружжя.

Крім того, за період шлюбу був придбаний за спільні кошти житловий будинок, власниками якого в рівних частинах є він та позивач. Проте він не бажає на вимогу позивача ОСОБА_1 придбавати у неї половину будинку та сплатити за нього кошти, відповідач зазначає, що таким чином позивач фактично примушує його до вчинення угоди купівлі-продажу, що суперечить чинному законодавству. Щодо вимоги про компенсацію ОСОБА_1 половини вартості за земельну ділянку кадастровий номер :51:000:0213, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_1 є власником Ѕ вказаної земельної ділянки, та він не бажає компенсувати грошима її вартість.

Таким чином, з урахуванням зустрічного позову, з яким він звернувся до ОСОБА_1 , позов ОСОБА_1 визнав частково в сумі 28 210 грн. Просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки GEELY MK реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008 та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 28 210 грн, як компенсацію різниці у вартості майна. Судові втрати залишити по фактично понесеними.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому щодо невизнання позовної вимоги відповідачем про стягнення на користь позивача компенсації за належну їй частину на трактор ЮМЗ-6 в розмірі 25 380 грн., зазначав, що незважаючи на ствердження відповідача, що спірний трактор був придбаний в березні 2021 року, тоді як з позивачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2005 року по 09.02.2021 року включно. Проте, фактично спірний трактор був придбаний ще в серпні 2009 року з метою здійснення обробітку земельної ділянки, що належить позивачу на праві особистої приватної власності в інтересах сім`ї. Потрібно встановити мету придбання такого майна, оскільки земельних ділянок, що перебувають у особистій власності відповідач немає. Не погоджується із твердженням відповідача, що стягнення на користь позивача компенсації за належну їй Ѕ частину права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та вартості земельної ділянки, є примушування його до укладення угоди купівлі-продажу та буде суперечити чинному законодавству, при цьому посилається на положення ст.ст.70, 71 Сімейного кодексу України, п.п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, та враховуючи, що відповідач своїми діями фізично здійснює перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком (підтверджується Актом обстеження проживання сім`ї від 30 червня 2021 року ), тому спільне користування і користування майном є неможливим. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав не сплати судового збору та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя повернуто ОСОБА_2 .

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2021 року прийнято до провадження заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог та розгляд цивільної справи проводити з урахуванням збільшених позовних вимог.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року підготовче провадження у справі № 392/590/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2021 року за заявою позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. При цьому пояснила, що трактор ЮМЗ-6 фактично був придбаний в 2019 році за спільні кошти для обробітку паю. Пай належить їй, у відповідача не було землі, яку він би міг обробляти вказаним трактором. Трактор був у несправному стані, власним ходом він не рухався, документів не було на нього. Придбали за 2000 доларів США, відповідач його ремонтував та придбавав запчастини за спільні кошти. Потім, коли трактор був відремонтований, то відповідач обробляв ним пай.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації за належні їй по Ѕ частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки зазначила, що вказане спільне майно подружжя не можливо поділити, адже відповідач перешкоджає їй користуватися вказаним будинком, шляхом замкнення вхідних дверей будинку на власний замок. Також зазначила, що у неї є де жити, та бажає отримати компенсацію за належну їй частину будинку та земельної ділянки. Крім того, додала, що дійсно фактичні шлюбні відносини припинилися із серпня 2020 року, як і зазначено в рішенні суду про розірвання шлюбу, проте в подальшому з відповідачем велося спільне господарство, вони робили ремонт в будинку, обробляли землю (пай).

Представник позивача просив задовольнити позов, зазначив, що відповідно до ст.364 ЦК України позивач має право на отримання компенсації за належну їй частину житлового будинку та земельної ділянки, оскільки спільне проживання позивача та відповідача фізично не можливе, що підтверджується Актом обстеження проживання сім`ї від 30 червня 2021 року. Діє презумпція спільного майна подружжя, реєстрація трактора дійсно проведена в березні 2021 року, проте трактор придбано за спільні кошти подружжя. Звертав увагу суду, що за такий короткий термін не можливо зібрати гроші та купити трактор, адже шлюб розірвано судом 09 лютого 2021 року, в той час як реєстрація відбулася 16.03.2021 року

Відповідач в судовому засіданні 15.02.2022 року позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача компенсації за автомобіль марки GEELY в сумі, як і зазначав у відзиві. Щодо вимоги про стягнення з нього компенсації за трактор ЮМЗ-6 заперечив повністю, оскільки трактор він придбав вже після розірвання шлюбу за свої особисті кошти. Крім того, категорично заперечив проти стягнення з нього на користь позивача компенсації за Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки (присадибної ділянки), оскільки це фактично є примушування його до укладання угоди купівлі-продажу, що суперечить чинному законодавству. Крім того, зазначив, що немає коштів на сплату компенсації.

Представник відповідача підтримав позицію відповідача, та вказав, що не заперечують проти стягнення компенсації з відповідача на користь позивача за належну Ѕ частину автомобіля, в сумі, що вказана у відзиві. Щодо трактора зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, що трактор було придбано нею та відповідачем за спільні кошти, в той час як відповідач надав копію свідоцтва про реєстрацію трактора, де зазначено дата реєстрації за відповідачем 25.03.2021 р., та наголосив, що датою набуття транспортного засобу є дата його реєстрації.

Представник позивача звертав увагу суду та інших учасників, що відповідач у відзиві визнав вартість автомобіля GEELY в розмірі 99020 грн. та погодився сплатити позивачу половину його вартості 49510 грн., при цьому з урахування його вимог до Прокопової у зустрічному позові, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача 28 210 грн., як компенсацію різниці у вартості майна.

Заслухавши сторін та їх представників, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив, заперечення у відзиві, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, та приходить до наступних висновків.

Суд вивчивши докази та обставини справи зазначає, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тим самим, судом відзначається, що тлумачення зазначеної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц від 05 квітня 2018 року.

Судом встановлено, що сторони у справі з 26.11.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі та рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області 09.02.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.11.2005 року Олександрівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, актовий запис №02 (а.с. 5).

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем ОСОБА_1 Ѕ частини права власності на автомобіль марки GELLY МК, 2008 року випуску, що набутий у шлюбі з ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за належну їй Ѕ частину автомобіля в розмірі 49 510 грн. суд встановив таке.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29.03.2021 за ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі з відповідачем, 09.10.2008 року здійснено державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки GELLY МК, 2008 року випуску (а.с.5)

Судом відзначається, що зазначені обставини не заперечувалися сторонами по справі, на підставі чого є такими, що не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України.

З урахуванням приписів ст.60, ч.1 ст.61, ч.ч.1,2 ст.69 СК України, судом відзначається, що транспортний засіб автомобіль марки GELLY МК, 2008 року випуску, був придбаний у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, що не заперечувалося сторонами по справі, а тому їх частки є рівними. Будь-якої домовленості між сторонами щодо їх часток у праві власності на зазначене спірне майно не було.

Суд також враховує, що автомобіль є неподільною річчю та відповідно до пояснень сторін, вказаний транспортний засіб перебуває у відповідача, позивач не має можливості ним користуватися, ставить вимогу про стягнення на її користь грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, при цьому відповідач погоджується сплати позивачу половину вартості автомобіля.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року справа № 127/7029/15-ц, де суд дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом встановлено, що позивачем визначена вартість майна, що підлягає поділу, а саме: транспортного засобу - автомобіля марки GELLY МК, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до звіту №10-21 про незалежну експертну оцінку КТЗ, у розмірі 99020 грн. (а.с.7). З визначеною позивачем вартістю майна, що підлягає поділу відповідач погодився у відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.100), та і не заперечував в судовому засіданні. При цьому просив визнати за ним ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки GELLY МК, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З огляду на викладене вище, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, виходячи, при цьому, з підстав позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації, що становить 1/2 частину вартості вказаного, в розмірі 49510 грн., від загальної вартості транспортного засобу 99020 грн. 00 коп.

При цьому, у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля марки GELLY МК, 2008 року випуску позивачу необхідно відмовити, адже заявляючи вимогу про стягнення компенсації за належну Ѕ частину авто, позивач тим самим виявила згоду на припинення її права на Ѕ частки транспортного засобу, з чим погодилися в судовому засіданні позивач та її представник.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем ОСОБА_1 Ѕ частини права власності на трактор ЮМЗ-6, що набутий у шлюбі з ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за належну їй Ѕ частину трактора в розмірі 25 380 грн.

Позивач у позові стверджує про те, що трактор ЮМЗ-6 був придбаний в серпні 2019 року під час перебування сторонами у шлюбі, в судовому засіданні з даного приводу зазначила, що такий трактор був придбаний за спільні кошти, які отримали за результатами обробітку землі, а саме належного їй паю, який отримала як спадщину. Також зазначила, що восени 2020 року трактором відповідач здійснював оранку землі, а саме городу, що знаходився біля їх будинку. Вказаний трактор придбали для того, щоб обробляти пай, який самі почали обробляти десь з 2015 року. Трактор придбали у 2019 році за 2000 доларів США, документів на нього не бачила, номерних знаків не пам`ятає чи були, трактор стояв на подвір`ї, був у не робочому стані. Крім того, зазначила, що хоч фактичні шлюбні відносини з відповідачем у неї були припинені з серпня 2020 року, про наголошував представник відповідача в судовому засіданні, проте, навіть після розірвання шлюбу у них велося спільне господарство. Так, вважає, що трактор є спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за нею Ѕ частину права власності на трактор та стягнути з відповідача компенсацію за належну їй частку на вказаний транспортний засіб.

Відповідач, в свою чергу, категорично заперечив про те, що вказаний трактор був придбаний під час перебування у шлюбі з позивачем, наголосив, що він придбав його в березні 2021 року за власні кошти, про що надав копію свідоцтва про реєстрацію трактора. Вказав, що мав заробітну плату на той час близько десяти тисяч гривень, при цьому не заперечував, що разом з позивачем під час перебування у шлюбі обробляли належну їй земельну ділянку (пай). Допомагав їй після розірвання шлюбу, проте спільне господарство не велося ними.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію машини, -Трактора колісного, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марка ЮМЗ-6АКЛ, 1992 року випуску, заводський № НОМЕР_3 , особливі відмітки попер. реєстрац. ОМ 101120 16.03.2021, власником якого є ОСОБА_2 , державну реєстрацію якого здійснено 25.03.2021 року.

Відповідно до Висновку оцінювача-автотоварознавця середня ринкова вартість КТЗ марки ЮМЗ-6, 1992 р.в., станом на момент проведення незалежної експертної оцінки 08 квітня 2021 року складає 46020 грн. (а.с. 7)

Так, за позицією ВС у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, право власності на транспортний засіб виникає лише з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу.

За позицією Верховного суду, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, то, згідно з ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так само, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затвердженим постановою Кабміну № 1388, встановлено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимим, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Суд зазначає, що позивачка, крім самих її пояснень, в яких хоч і зазначила час набуття, кошти за які таке майно було набуто, мету придбання, проте жодних доказів, що підтверджують вказані обставини та відповідно доказів, що підтверджують статус спільного сумісного майна - зокрема трактора колісного ЮМЗ -6, - суду не надала.

Таким чином, суд позбавлений можливості, встановити, що майно (трактор ЮМЗ -6), яке, крім іншого, являється предметом спору, було придбано у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, тобто встановити, що дане майно, у відповідності до ст.60 СК України являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене суд вважає, що в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано доказів на підтвердження вимог позивача в частині, що стосується розподілу трактора колісного ЮМЗ -6.

Таким чином в частині поділу рухомого майна трактора колісного ЮМЗ -6, необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за належну їй Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у розмірі 37 850 грн та за Ѕ частину земельної ділянки (присадибної ділянки)площею 0,25 га у розмірі 11 000 грн. судом відзначається наступне.

З договору купівлі-продажу жилого будинку укладеного 02 грудня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 придбали у власність в рівних частках по Ѕ частині жилий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 . Вказані відомості зазначені у Витягу з Державного реєстру правочинів №1815284 від 02.12.2005 (а.с. 78-80).

Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №246887934 від 04.03.2021, земельна ділянка кадастровий номер :51:000:0213, площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 80-81).

Відповідно до Висновку про вартість майна жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість подібного жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за вказаною адресою без врахування вартості земельної ділянки склала 75 700 грн. (а.с. 78).

Згідно з Висновком про вартість об`єкта оцінки (резюме) - ринкова вартість земельної ділянки (без урахування ПДВ) 22 000, 00 грн (а.с. 84).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за належні їй (позивачу) на праві спільної часткової власності Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки (присадибної ділянки), позивач та представник позивача, зокрема у відповіді на відзив, як на підставу вимог, стверджує, що відповідач своїми діями фізично здійснює перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком та відповідно земельною ділянкою, на підтвердження додали Акт обстеження проживання сім`ї від 30 червня 2021 року, тому спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відповідно до Акту обстеження проживання сім`ї від 30 червня 2021 року комісією встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично з 19 червня 2021 року не проживає разом із сином ОСОБА_3 , 2011 рн.. Зі слів ОСОБА_4 її колишній чоловік ОСОБА_2 перешкоджає їй користуватися житловим будинком, який є їх спільною частковою власністю, шляхом замкнення вхідних дверей будинку на власний замок.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя встановлені ст.71 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частини (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до п. 25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Обґрунтовуючи дані позовні вимоги, представник позивача посилався, що позивачка має право на компенсацію за належні їй по Ѕ частці на права власності житловий будинок та земельну ділянку на підставі ст.364 ЦК України, оскільки спільне проживання сторін у вказаному будинку фізично не можливе.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної компенсації.

Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За положеннями частин першою та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

За положеннями статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості , добросовісності та розумності, спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар, тощо.

Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із ч.4 ст.71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв`язку з неможливістю виділення її в натурі.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Вирішуючи вказані позовні вимоги, суд звертає увагу, що представник позивача у відповіді на відзив, висловлюючи заперечення на відзив з посиланням на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду (від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19), зазначає, що у справах за спорами, про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації та не вимагається згода інших учасників.

Проте, суд не може погодитися, із застосуванням зазначених правових позицій до спірних правовідносин, оскільки, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачу на праві спільної сумісної власності Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частину земельної ділянки (присадибної ділянки), позивач не ставить вимоги про припинення своєї частки у спільному майні подружжя.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач та її представник, посилається на приписи ст.364 ЦК України, в той же час, позивачем не доведено та судом не встановлено, що дійсно є неможливим виділ частки спірного майна в натурі, оскільки не зверталася з такими позовними вимогами та такі не вирішувалися судом, крім того саме лише посилання позивача на неможливість спільного володіння та користування спірним майном, оскільки відповідач, з її слів, фізично здійснює перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, про що зазначено в Акті обстеження житлових умов (а.с.105), не доведено належними та допустимими доказами, при цьому позивач, вказує, що має житло та не бажає жити в спірному будинку, враховується, що відповідач не має наміру придбавати належну позивачу частку будинку та присадибної ділянки, та і не має можливості сплатити компенсацію позивачу, в тому числі, і через відсутність в нього таких коштів, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат за проведення експертизи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.)

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 Цивільного процесуального кодексу України).

На замовлення позивача, ФОП « ОСОБА_5 », оцінювачем авто товарознавцем виконано дослідження середньої ринкової вартості автомобіля марки GELLY МК, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008 та трактора ЮМЗ-6 (рік випуску з 1990 по 1995)

За виконання експертної оцінки майна, позивач сплатила 1200 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт від 08 квітня 2021 року та розрахунковою квитанцією серії ЛВАК 704668 від 08.04.2021 року (а.с. 9-10).

Відтак, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження спірного транспортного засобу в сумі 600 грн.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 990,20 грн.

Керуючись статтями 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 139, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

В порядку розподілу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за належну їй Ѕ частину автомобіля марки GEELY MK реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, в розмірі 49510 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот десять ) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 990 грн. 20 коп. та витрати за проведення експертного дослідження в сумі 600 грн.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- представник позивача адвокат Позненко Юрій Володимирович, договір про надання правової допомоги/ доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги б/н від 01.06.2021 року, місце знаходження: АДРЕСА_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ;

- представник відповідача адвокат Тупало Максим Петрович, договір про надання правової допомоги/ доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги б/н від 14.12.2021 року, місце знаходження: вул. Декабристів, буд.15, м. Кропивницький.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова