Провадження № 2/346/651/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Громадська організація "Стоп Корупція" до ОСОБА_3 про захист ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

23 вересня 2020 року Громадська організація "Стоп Корупція", звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 год. 12 хв. на Facebook-сторінці ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якою володіє та здійснює користування ОСОБА_3 , було опубліковано Пост, що розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому ОСОБА_3 розповсюдив недостовірну інформацію, яка стосується ГО «Стоп корупції». У даній публікації Відповідачем викладено ряд тверджень, які є поширенням неправдивої та недостовірної інформації про Громадську організацію «Стоп корупції». Відомості викладені неправдиво, однобоко та тенденційно. Вважають наступну інформацію недостовірною, та такою що принижує ділову репутацію організації та окремих осіб: «Смолій написав заяву про звільнення через "політичний тиск". Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску.». Є всі підстави вважати, що вищезазначена інформація подається однобоко та лише з однією метою сформувати в громадськості думку про недобропорядність та нечесність організації. З фрагменту: «Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску» стає зрозуміло, що інформація у Публікації стосується зокрема Громадської організації «Стоп корупції», . «Смолій написав заяву про звільнення через "політичний тиск". Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску.». У вказаному фрагменті автор вказує на нібито прийняття Громадською організацією «Стоп корупції» участі в здійсненні політичного тиску на Голову Національного Банку України ОСОБА_5 .. Таким чином, автор асоціює діяльність ГО «Стоп корупції» із незаконним впливом на державного діяча, з метою примусити останнього залишити свою посаду. Тому просять суд Визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію, інформацію, викладену на Facebook-сторінці ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в ОСОБА_6 , що розміщена за посиланням https://www.facehook.com/vkrutchak/bosts/936245, а саме: « ОСОБА_7 написав заяву про звільнення через "політичній тиск. Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску.». Зобов`язати Відповідача вилучити вказану інформацію. Зобов`язати Відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію.

05 травня 2021 року від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Крім того, у постанові Верховного Суду у справі № 691 /7099/16-ц (провадження №61- 54159св18) від 20.05.2019 (за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82119183) сформовано правовий висновок, відповідно до якого оціночні судження, які не містять фактичних даних, не підлягають спростуванню. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search) відсутня інформація за запитом «неприбуткова організація «Стоп корупції», яка згадується оскаржуваній публікації. Здійснюючи пошук у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за словосполученням «Стоп корупції»знайдено 7 юридичних осіб, в назві яких міститься вказане словосполучення (6- у організаційно-правовій формі «громадська організація» і 1 - у організаційно-правовій формі «товариство з обмеженою відповідальністю»). Крім того, у Реєстрі громадських об`єднань (за посиланням https://rgo.minjust.gov.ua) відсутня інформація за запитом «неприбуткова організація «Стоп корупції».Таким чином, ідентифікація Позивача за допомогою оскаржуваної публікації є неможливою. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Твердження Позивача про те, що ОСОБА_3 є власником інтернет- ресурсу (Facebook - сторінки) є не лише очевидно неспроможним, але і таким, що вказує на рівень застосованих ним доводів в обґрунтування позовної заяви. Згідно інформації, розміщеної в преамбулі рубрики «Умови надання послуг» на офіційному веб-сайті Facebook за посиланням https://uk-ua.facebook.com/legal/terms, Facebook створює технології та послуги, які дають змогу людям підтримувати зв язок між собою, створювати спільноти й розвивати бізнес. Ці Умови регулюють ваше використання Facebook, Messenger, а також інших продуктів, функцій, додатків, послуг, технологій і програмного забезпечення, які ми пропонуємо (Продукти Facebook або Продукти), окрім випадків, коли ми прямо заявляємо, що застосовуються окремі умови, які відрізняються від цих. Ці Продукти надає вам компанія Facebook, Inc.Тому просить суд повністю відмовити у позові.

27 травня 2021 року від Громадська організація "Стоп Корупція" поступила відповідь на відзив представника відповідача, відповідно до якого вказують, що представником Відповідача у Відзиві зазначається, що Позивачем не було залучено власника веб-сайту https://www.facebook.com/. В українському законодавстві відсутнє визначення «веб-сайт», «власник веб-сайту». Однак, в Законі України «Про телекомунікації», а також у Наказі Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2002 року № 327/225 подається розуміння поняття «веб- сайт» та того, хто є його власником. Так, реєстрант - це особа, що бажає користуватися та розпоряджатися певним доменним іменем в публічному домені. А власник доменного імені (реєстратор) - суб`єкт господарювання, який надає реєстранту послуги, необхідні для технічного забезпечення делегування і функціонування доменного імені. За допомогою сервісу whois, який надає можливість встановити хто є реєстрантом та реєстратором відповідного доменного імені, Позивачем було отримано інформацію відносно домену https://www.facebook.com/. Так, у вказаній інформації відсутня інформація про реєстранта, натомість є інформація про реєстратора доменного імені - а саме « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В результаті пошуку в мережі Інтернет, та з огляду на об`єктивну неможливість доступу до іноземних реєстрів юридичних осіб, Позивачем не було встановлено місцезнаходження, поштовий індекс, а також інші дані, які відповідно до ст. 175 ЦК України мають обов`язково зазначатися в позовній заяві в разі пред`явлення позову. У зв`язку із чим, позов було пред`явлено саме до ОСОБА_3 як до власника Facebook-сторінки, яка здійснює публікації на ній. Факт належності сторінки Відповідачу був підтверджений доказами, наданими Суду разом із позовною заявою. Представником Відповідача не спростовується той факт, що Facebook-сторінка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) належить саме ОСОБА_3 . Крім того, Відповідач має технологічну можливість як робити публікації, так і видаляти їх, у зв`язку із чим вимога про вилучення інформації зі сторінки була заявлена саме до Відповідача. Тому просять суд прийняти дану заяву, в позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

18 червня 2021 року від представника відповідача поступило заперечення на відповідь, відповідно до якого вказує, що фактично, обґрунтовуючи свої доводи Позивач сам зробив усе для того, щоб довести приналежність змісту оскаржуваної публікації до оціночних суджень, оскільки, інформації не може вважатися фактичним твердженням, якщо для аналізу її змісту необхідно зробите аж чотири припущення. Позивачем 1 у Відповіді на відзив зазначається, що «Позивач дійсно був організатором акції «Зупинимо корупцію в НБУ», однак метою даної акції не було здійснення політичного, тиску на ОСОБА_5 , а привернення уваги суспільства до можливих неправомірних дій посадових осіб НБУ. Відтак, жодний тиск Позивачем не здійснювався». У Відзиві на позовну заяву зазначалося про діяльність Позивача, спрямовану на організацію акції «Зупинимо корупцію в НБУ» у формі мітингів під будівлею НБУ. Так, у публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (датованій ІНФОРМАЦІЯ_6 ), розміщеній за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 / йдеться: « ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . А разом вони перетворили Нацбанк на Поле чудес. Такий меседж учасників акції проти корупції у НБУ. Люди підозрюють голову Нацбанку Смолія та його першу заступницю ІНФОРМАЦІЯ_8 » «Активісти вимагають притягнути ОСОБА_7 до відповідальності за покривання корупційних схем» У публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 » (датованій 22.11.2019), розміщеній за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 / йдеться: «22 листопада стартував десятий день акції "Зупинимо корупцію в НБУ". За цей час мітингарі вдягали ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у тюремний одяг, влаштовували масштабні живі флешмоби, "вимітали" очільника Нацбанку та навіть ночували під стінами держустанови… Активісти вимагають, щоби керівників Нацбанку в особі ОСОБА_11 та його заступниці ОСОБА_12 притягли до відповідальності за корупційні схеми. Серед гасел: " ОСОБА_7 , не грабуй народ", "Очистити злочинне керівництво НБУ", "Банківська система HБУ економічний геноцид українців "»…«Ініціатором акції виступила ГО "Стоп корупції». Наразі до протестів долучилися понад 10 громадських організацій, які вже тривалий час відстоюють права звичайних громадян та відомі своєю діяльністю в Україні. Серед них - "Захист українського народу "Захист інвесторів", "Стоп корупції", "Народ проти корупції", "Всеукраїнський рух Фінансовий майдан», "Спільна варта", "Асоціація боротьби з агрорейдерством", "Захист звичайних людей", "Міжнародний антикримінальний альянс", "Асоціація захисту позичальників", "Асоціація захисту вкладників", "Наш час" тощо.» При цьому, в жодній із вищенаведених публікацій не йшлося про таку мету проведення акції, як «привернення уваги суспільства до можливих неправомірних дій посадових осіб НБУ», про що стверджує Позивач у Відповіді на відзив.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2021 року позовну заяву Громадська організація "Стоп Корупція" до ОСОБА_3 про захист ділової репутації передано на розгляд за підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, відповідно до скриншоту з Facebook-сторінки ОСОБА_4 що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 год. 12 хв. на Facebook-сторінці ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), було опубліковано Пост, що розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступного змісту: «Смолій написав заяву про звільнення через "політичній тиск. Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску» (а.с.37).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статей 34, 68 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2ст. 7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до ст. 277 ЦК України Позивач має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує особисті немайнові права Позивача, недостовірна інформація про Позивача має бути спростована шляхом у такий точно спосіб, яким була поширена та офіційного вибачення Відповідача за вчинення ним неправомірних дій.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних засад демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 опублікував в інтернет мережі «Facebook» інформацію наступного змісту : а саме: « ОСОБА_7 написав заяву про звільнення через "політичній тиск. Неприбуткова організація «Стоп корупції» якраз активно приймала участь в даному тиску».

Вважають вказану публікацію недостовірною та такою, що принижує їх ділову репутацію.

Однак суд доходить висновку про недоведеність поширення відповідачем недостовірної інформації як такої, що, відповідно до вимог закону, порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди його діловій репутації, перешкоджає їм повно та своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права, з огляду на таке.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

В поширеній відповідачем публікації висловлює свою суб`єктивну думку по відношенню до причин відставки публічної особи, що є його оціночним судженням та критичною оцінкою.

Особа, яка висловлює власні погляди, припущення не зобов`язана їх спростовувати та доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

По своїй суті поширена інформація є власною оцінкою отриманих ним відомостей, не містить фактичних тверджень про вчинення позивачами правопорушень, а спрямована на привернення уваги громадськості та дає можливість самостійно проаналізувати відомості, які ним опубліковані.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Суд вважає, що словосполучення «політичний тиск» є оціночним судженням, в публікації вказані слова взяті в лапки і самі по собі не можуть вважатися негативною інформацією відносно позивача, яка містить твердження про факти. Відсутня можливість здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності, оскільки воно надто загальне, не містить інформації про конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов.

Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином поширена відповідачем інформація принижує їх честь, гідність та ділову репутацію у розумінні захисту особистих немайнових прав. Позивачем не доведено, що така інформація є твердженнями про факти, а не оціночними судженнями.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 20, 34, 40, 62, 68, 121 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 5, 7, 30 ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 91, 94, 200, 201, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268, 293, 294, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2022 року.

Суддя Васильковський В. В.