З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Провадження № 2/521/2094/22
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорової А.В.,
Учасники справи:
Представник - ОСОБА_2 .
Відповідач - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за яким просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилався на такі обставини.
15.11.2004 року ОСОБА_1 придбав у власність за договором купівлі- продажу квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв. м, житловою площею 31,3 кв.м, у ОСОБА_4 .
Договір купівлі-продажу посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною A.B., про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 313650, сформований 15.11.2004 року о 15 годині 00 хвилин.
Право власності на вказану квартиру за позивачем було зареєстровано в КП ОМБТІ та
РОН, номер запису 47 в книзі 544 пр. - 9, що вбачається з витягу за № 5519836 від 20.11.2004 року.
У 2013 році ОСОБА_3 попросила ОСОБА_1 тимчасово зареєструвати її в
квартирі позивача, у зв`язку з тим, що у неї не було житла і їй була необхідна реєстрація. ОСОБА_1 надав свою згоду і ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
30 червня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружились та
ОСОБА_3 отримала статус члена сім`ї власника квартири. Восени 2019 року, повернувшись з рейсу, ОСОБА_1 не застав дружину вдома, а також не було її особистих речей, так як вона виїхала з квартири.
З того часу позивачу невідоме де вона мешкає, хоча позивач намагався неодноразово зв`язатися з нею, пропонував розірвати шлюб добровільно, проте вона відмовилась, та запропонувала позивачу вирішувати це питання.
Відповідно до відомостей №П5-323846-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 03.12.2021 року, ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації особи 25.12.2013 рік.
Представник позивача надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 № 4900 від 15.11.2004 року.
Згідно відомості Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П5-323846-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи, як: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації особи - 25.12.2013 рік.
ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні АДРЕСА_1 , про що складено Акт про не проживання особи в квартирі, у присутності сусідів та Голови ОСМД.
Сусіди вказують, що ОСОБА_3 пояснила сусідам, що хоче змінити своє життя, розлучитись із чоловіком і зайнятись своїм розвитком, як особистості. Отже, відповідач добровільно виїхала з квартири та забрала всі свої особисті речі
Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею.
Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов.
Виходячи з ч.2 ст. 3 СК України, згідно з якою: сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, діти та батьки; членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Таким чином, підставами виникнення у члена сім`ї власника права на реєстрацію та проживання в житловому приміщенні є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов`язки з власником.
За вимогами статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Як вбачається з правових висновків, що були надані в Постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 р. по справі № 6-709цс16, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою),свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 16, 29, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 13, 263, 265, 267, 268, 272, 280 - 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 908,0 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду у повному обсязі складено 26 квітня 2022 року.

Головуючий: Гуревський В.К.