Провадження 2/193/192/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 квітня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

24.12.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 згідно з яким просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилися згадані вище діти. Між тим, одруження з відповідачем виявилось невдалим, шлюбні відносини фактично між ними припинилися з січня 2021 року і вони стали проживати окремо. Наголосила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, діти залишилися проживати з нею.

За час окремого проживання з січня 2021 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, але тільки на її вимогу і то невеликими сумами.

ОСОБА_1 працює продавцем у ФОП « ОСОБА_5 », отримує заробітну плату, але цих коштів на своє та дітей утримання не вистачає. Діти підростають, пропорційно виростають витрати на їх утримання.

Відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатний, на цей час працює, періодично виїжджаючи за кордон, отримує заробітну плату і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Через те, що що відповідач не бажає добровільно, систематично та у необхідному розмірі сплачувати аліменти на утримання дітей, це і змусило її звертатися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала підтримала і просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пред`явлений до нього позов не визнав та пояснив, що справді, після припинення шлюбних відносин між ними у січні 2021 року до до грудня 2021, коли він перебував на заробітках за кордоном у Польщі, їхні спільні діти, залишилися проживати разом з матір`ю. Проте, коли він у грудні 2021 року повернувся додому, старший з синів, ОСОБА_3 , попросився проживати разом з ним. Він звісно погодився, відтак з середини грудня 2021 року син ОСОБА_3 проживає разом з ним, а інший, молодший син ОСОБА_4 - залишився проживати з матір`ю, позивачкою у справі. З огляду на це, вважає, що кожен з них (батьків) несуть самостійно однакові витрати на утримання дітей, які залишилися з ними проживати, через це сплату аліментів на утримання тієї дитини, яка проживає від нього окремо, знаходить несправедливим, тому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що на даний час, через уведення воєнного стану в Україні він не має можливості виїхати за кордон на заробітки, тому доходів, які він мав раніше (22000 -27000 грн.) наразі він не має.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_8 , яка доводиться матір`ю відповідачу, підтвердила, що старший онук, син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , проживає разом з батьком з грудня 2021 року, який пішов проживати до нього від матері через її занадто суворе виховання, зокрема остання, навіть за найменшу провину могла не давати йому поїсти та виганяти з будинку. Водночас, з батьком ОСОБА_3 ладить, крім того часто онук залишається у неї на ніч. Тому навіть у разі виїзду ОСОБА_2 за кордон, даний онук до матері всеодно не повернувся і залишився б проживати у неї, з бабою.

Свідок ОСОБА_3 , який є неповнолітнім, в судовому засіданні, в присутності представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Софіївської селищної ради Розбицької С.В., пояснив, що він є сином сторін по справі. На даний час він проживає з батьком, ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . Навчається у 8 (восьмому) класі. Проживаючи разом з матір`ю, відмітив, що остання дуже сувора до нього, вимагала багато працювати по господарству та у побуті, однак за невиконання такої роботи постійно сварила його. Подекуди, після сварок, могла не давати йому їсти та крім того недавала йому кишенькових грошей для придбання їжі у школі. Проживати з матір`ю він не бажає, хотів би залишитись проживати саме з батьком. Наголосив, що навіть після виїзду останнього на заробітки за кордон, повертатися до матері він не схотів би. У такому випадку він стане проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_8 .

Суд, заслухав пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб /а.с.5/.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.5-6/.

ОСОБА_1 разом із дітьми та чоловіком ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01 лютого 2022 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини офіційно працевлаштований за межами України. Не схильний до вживання спиртних напоїв. Дбає про навчання сина, здоров`я, якість харчування (а.с.22).

Позивач ОСОБА_1 працює продавцем у ФОП ОСОБА_9 та отримує заробітну плату, яка складає з січня 2021 року по грудень 2021 року 76100,00 грн. (а.с. 33).

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що не заперечувалося самою позивачкою, що остання насправді проживає наразі лише з молодшим сином ОСОБА_4 , а відповідач з грудня 2021 року - з старшим сином ОСОБА_3 .

Крім того, в ході розгляду справи у сторін з`ясовано, що на час розгляду справи, їхні спільні діти цілком здорові, відповідають загальному розвитку, відвідують школу, додаткові спортивні/наукові (платні) секції не відвідують, утримуються у приблизно однакових умовах, за наявності практично рівних фінансових можливостей батьків, з якими вони проживають. Відтак, достеменно встановлено, що додаткові витрати на лікування, їхній рохвиток у сфері науки та спорту, тощо, діти сторін наразі не потребують.

За таких обставин, суд вважає, що кожен з сторін по справі несуть самостійно однакові витрати на належне утримання тих дітей, які залишилися з ними проживати, відтак пред`явлення один до одного позову на утримання тих дітей, які проживають окремо від них, на день розв`язання цього спору судом, є безпідставним.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволенні даних позовних вимог відмовлено в повному обсязі та позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за законом, судові витрати по сплаті судового збору по цій справі компенсується за рахунок держави. Однак ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., тому ця сума повинна бути повернута позивачу.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - залишити без задоволення.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений нею судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, сплачений нею відповідно до квитанції № 51 від 23.12.2021.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 26.04.2022.

Суддя О.В. Томинець