Справа № 199/1814/22
(2-о/199/68/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Богун О.О., при секретарі Ткаченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту народження, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою про встановлення факту народження дитини, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та її чоловіка народилась дитина, дівчинка ОСОБА_2 , в м. Євпаторія, АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України.

Так, заявник, як мати, звернулася до Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження особи про реєстрацію народження дитини, проте, в реєстрації народження дитини їй було відмовлено, оскільки було надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Євпаторія, АР Крим, а також встановити данні про її батьків.

Представник заявника до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Перевіривши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У даному випадку заяву подано батьком малолітньої дитини.

На підтвердження факту народження заявник подав свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2020 року, що видане на тимчасово окупованій території України, згідно якого ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , виписний епікріз №3431 від 09.11.2020 року згідно якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дівчинку.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Разом із тим, згідност.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 доньки ОСОБА_2 встановленим.

Згідно ч.3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Керуючись ст. 317 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро), про встановлення факту народження, - задовольнити.

Встановити факт народження в місті Євпаторія Автономної Республіки Крим, Україна, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянство України; батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство України, підстава запису відомостей про батька актовий запис про шлюб №192, виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 вересня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Судові витрати по справі не відшкодовуються.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя О.О.Богун

20.04.2022