ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/288/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника позивача Мельника В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14154/21 за апеляційною скаргою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 17 грудня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи на стороні відповідача: Тернопільська міська рада, Підгороднянська сільська рада, Головне управління національної поліції в Тернопільській області, Тернопільський відділ поліції СКОЗ у СДС про скасування арешту нерухомого майна та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи на стороні відповідача: Тернопільська міська рада, Підгороднянська сільська рада, Головне управління національної поліції в Тернопільській області, Тернопільський відділ поліції СКОЗ у СДС про скасування арешту нерухомого майна та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15460/20 від 21 вересня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 06 травня 2020 року, актовий запис № 1, виданим Феодосійським міським відділом ЗАГСу Департаменту ЗАГСу Міністерства юстиції Республіки Крим, підтверджується факт, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія.

21 жовтня 2020 року за заявою позивачки № 762 у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 6/2020, після смерті ОСОБА_3 . Спадок складається з:

1) садового будинку АДРЕСА_1 ;

2) земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0.0645 га, яка розташована на території садівничого товариства «Вітамін», що на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області;

3) квартири АДРЕСА_2 ;

4) мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 27», кал. 12;

5) мисливської гладкоствольної зброї, марки «ТОЗ БМ», кал. 16;

6) мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 54», кал. 12.

Розглянувши документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно нотаріусом виявлено арешт нерухомого майна, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса від 28 травня 2021 року № 1271/0231 Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до зняття арешту.

На адвокатський запит від 18 червня 2021 року щодо вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4545748, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у межах своєї компетенції, повідомило, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області не є правонаступником органів ДВС АР Крим та м.Севастополь. Фактично виконавчі провадження перебували на території АР Крим та м.Севастополь, в тому числі відносно боржника ОСОБА_3 , до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління (м.Одеса) не передавались, будьякі документи щодо виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 у відділі не перебували. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження інформації щодо зареєстрованого виконавчого документа та відкритого виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 не знайдено, що унеможливлює у встановленому законодавством порядку відновлення матеріалів виконавчого провадження та прийняття відповідних рішень. Відтак, немає підстав для прийняття рішення про зняття арешту з майна дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Позивач зазначила, що накладений арешт на все майно спадкодавця ОСОБА_3 є перешкодою для оформлення спадкоємцем за законом ОСОБА_2 своїх спадкових прав.

У зв`язку з наведеним просила суд:

- скасувати обтяження на нерухоме майно згідно відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: арешт нерухомого майна: реєстраційний помер обтяження: 4545748; зареєстровано: 23.02.2007 16:50:07 за № 4545748 реєстратором: Третя сімферопольська державна нотаріальна контора, 95034, Автономна Республіка Крим, м.Сімферополь, вул.Київська, 123А, (0652) 229169; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, АН №492460, 21.02.2007, ДВС у Київському районі м. Сімферополь, виконавець Белий; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; Власник: ОСОБА_3 . Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_3 , ідент. код не вказаний в постанові; Заявник: ДВС Київського рну м.Сімферополя;

- визнати право власності в порядку спадкування на все майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія Автономна Республіка Крим, а саме: садовий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.0645 га, яка розташована на території садівничого товариства «Вітамін», що на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області: квартиру АДРЕСА_2 ; мисливську гладкоствольну зброю, марки «ИЖ 27». кал. 12. № НОМЕР_2 ; мисливську гладкоствольну зброю, марки «ТОЗ БМ», кал. 16. № НОМЕР_3 ; мисливську гладкоствольну зброю, марки «ИЖ 54», кал. 12, № НОМЕР_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано обтяження на нерухоме майно згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 4545748; зареєстровано: 23.02.2007 16:50:07 за №4545748 реєстратором: Третя сімферопольська державна нотаріальна контора, 95034, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Київська,123-А, (0652)229169; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, АН № 492460, 21.02.2007, ДВС у Київському районі м.Сімферополь, виконавець Белий; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; Власник: ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_3 , ідент. код не вказаний в постанові; Заявник: ДВС Київського р-ну м. Сімферополя.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених вимог, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Управління безпідставно зазначено відповідачем, яким надано відповідь на адвокатський запит з необґрунтованою згідно вимог законодавства у ньому вимогою щодо вилучення запису про обтяження. Однак, у вказаній справі не оскаржується відповідь Управління на лист позивача в межах законодавства про звернення громадян. Управління жодним чином не порушувало прав позивача та не наділено відповідними повноваженнями та законними підставами про скасування зазначеного відповідачем обтяження (зняття арешту з майна), на території Херсонської області у органах державної виконавчої служби виконавче провадження не перебувало та у встановленому законодавством порядку не відновлювалось, що є неможливим з підстав, зазначених у відповіді, обтяження внесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 лютого 2007 року органом ДВС на тимчасово окупованій території України.

Також Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області та Відділ примусового виконання рішень не є правонаступником органів ДВС АР Крим та м.Севастополь, будьякі виконавчі провадження та інші документи, які перебували на тимчасово окупованій території України до відділу примусового виконання рішень не передавались, виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_3 в органах ДВС Херсонської області на виконанні не перебувало, у зв`язку з чим, відсутня інформація, в рамках якого виконавчого провадження (при виконанні якого виконавчого документа) накладено арешт на майно боржника та інші ідентифікуючі дані боржника.

Звертає увагу на те, що УЗПВР у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) є неналежним та безпідставно визначеним відповідачем у вказаному позові.

У зв`язку з наведеним просить Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позву відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник В.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2020 року № 607/15460/20 встановлено факт смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія, Автономна Республіка Крим (а.с.9-10).

Постановою №1271/0231 від 28 травня 2021 року державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г., при дослідженні документів, поданих ОСОБА_2 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: садового будинку АДРЕСА_1 ; земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0.0645 га, яка розташована на території садівничого товариства «Вітамін», що на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; квартири АДРЕСА_2 ; мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 27». кал. 12. № НОМЕР_2 ; мисливської гладкоствольної зброї, марки «ТОЗ БМ», кал. 16. № НОМЕР_3 ; мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 54», кал. 12, № НОМЕР_4 , що залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено арешт нерухомого майна, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Відтак, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В описово-мотивувальній частині постанови нотаріусом роз`яснено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органом, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (а.с.11).

Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 13505/12.318 від 13 липня 2021 року у відповідь на запит адвоката Мельника В. від 18 червня 2021 року щодо вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 4545748 повідомлено, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області не є правонаступником органів ДВС АР Крим і м.Севастополь. Фактично виконавчі провадження, які перебували на території АР Крим у м.Севастополь, в тому числі відносно боржника ОСОБА_3 , до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) не передавались, будьякі документи щодо виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 у відділі не перебували. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження інформації щодо зареєстрованого виконавчого документа та відкритого виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 не знайдено, що унеможливлює у встановленому законодавством порядку відновлення матеріалів виконавчого провадження та прийняття відповідних рішень. Враховуючи викладене, немає підстав для прийняття рішення про зняття арешту з майна без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкції з організації примусового виконання рішень (а.с.13).

Як вбачається із інформаційної довідки № 256388705 від 13 травня 2021 року будівля, садовий будинок, загальною площею 96.9 кв.м., загальною площею 96.9 кв.м.. зазначений в генплані під літ. «А», вбиральня під. літ. «Б», господарська будівля під літ. «В», огорожа № 1, 5, вимощення ІІІІ, за адресою по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0.0645 га, кадастровий номер :01:001:0828; квартира загальною площею 72.1 кв.м., житловою площею 39.3 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 , належать на праві приватної власності ОСОБА_3 23 лютого 2006 року реєстратором Третьої сімферопольської державної нотаріальної контори накладено арешт нерухомого майна на все майно, що належить ОСОБА_3 (а.с.14-16).

Згідно відповіді Тернопільського відділу поліції СКОЗ у СДС ГУНП в Тернопільській області № 13641/01/24/1120 від 11 грудня 2020 року на запит ОСОБА_2 № 2066/02/14 від 08 грудня 2020 року слідує, що ОСОБА_3 перебував на обліку в секторі контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Тернопільського відділу ГУ Національної поліції України в Тернопільській області та являвся власником: мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 27». кал. 12. № НОМЕР_2 ; мисливської гладкоствольної зброї, марки «ТОЗ БМ», кал. 16. № НОМЕР_3 ; мисливської гладкоствольної зброї, марки «ИЖ 54», кал. 12, № НОМЕР_4 ; дозвіл на право зберігання № 398, виданий 01 грудня 1991 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області (а.с.22).

30 вересня 2021 року зареєстровано спадкову справу № 276/2020 до майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була надіслана на запит суду Тернопільською районною державної нотаріальною конторою.

Матеріали вказаної спадкової справи містять:

- заяву ОСОБА_2 № 762, подану 21 жовтня 2020 року про прийняття спадщини, якою також повідомлено про наявність іншої спадкоємиці дочки померлого ОСОБА_4 ;

- інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 62139313 від 21 жовтня 2020 року;

- заяву ОСОБА_4 № 2101/СП/20 від 11 грудня 2020 року, якою вона відмовилася він належної їй спадщини на користь ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , згідно якого ОСОБА_3 Народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 28 квітня 2021 року, згідно якого 21 серпня 1981 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 25 січня 2021 року, згідно якого ОСОБА_3 Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1742;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 25 січня 2021 року;

- заяву ОСОБА_2 № 587 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом;

- інформаційні довідки з Єдиного реєстру боржників;

- інформаційну довідку № 254725941;

- постанову нотаріуса № 1271/0231 від 28 травня 2021 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

У відповідності зі ст.1261 ЦК України, той з подружжя, хто пережив спадкодавця, є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичної особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Відтак, з часу смерті фізичної особи її цивільні права та обов`язки припинено.

Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений.

Власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з цією ж статтею Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) божника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія, Автономна Республіка Крим. Інший спадкоємець дочка померлого спадкодавця ОСОБА_4 , відмовилася він належної їй спадщини на користь ОСОБА_2 .

З метою оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса, який відмовив їй в оформленні спадкових прав через виявлений арешт нерухомого майна, яке за життя належало спадкодавцю.

Судом вірно встановлено, що після смерті ОСОБА_3 його право власності на все належне спадкодавцю майно припинилося, у зв`язку з чим спадкоємцем ОСОБА_2 було розпочато процедуру спадкування, що полягає в переході прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та врегульовано Главою 84 «Загальні положення про спадкування» Книги шостої «Спадкове право» ЦК України.

Тобто, з дня смерті спадкодавця, який є часом відкриття спадщини, ОСОБА_2 набула у власність майно, яке належало померлому ОСОБА_3 , однак через наявний арешт спадкового майна позивачка має перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що право позивачки на отримання спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , порушено накладеним арештом на майно відповідно до постанови про накладення арешту АН № 492460 від 21 лютого 2007 року, винесеної ДВС у Київському районі м.Сімферополь.

Разом з тим, Автономна Республіка Крим, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є тимчасово окупованою територією України і такий захист порушеного права позивачки є неможливим, а за відсутності будьяких документів з вказаних вище виконавчих проваджень є неможливим і захист порушеного права шляхом зобов`язання вчинити відповідні дії і відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, на який чинним законодавством покладено питання щодо примусового виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), підвідомчих органам державної виконавчої служби на тимчасового окупованих територіях України.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акту опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

З урахуванням положень Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості надання суду зазначених документів розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками судового процесу, якщо вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення.

Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, у яких боржником є ОСОБА_3 або ОСОБА_2 .

Позивачка не є стягувачем чи боржником, тобто не є стороною у виконавчому провадженні та з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України, яка містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення та застосовується разом із положеннями ст. 55 ЦПК України.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що боржником у виконавчому провадженні була особа, яка померла, і захист майнових прав шляхом оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст..15,16 ЦПК України.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц.

До цього ж, апеляційний суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках ( ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст.10 ЦПК України.

Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Враховуючи те, що збереження арешту майна чинить позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні спадщиною, а тому належне ОСОБА_2 майно під арештом знаходиться безпідставно.

Оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку апеляційний суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону.

Твердження апелянта про те, що позивачем не оскаржується відповідь УЗПВР у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) на лист в межах законодавства про звернення громадян, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачка не є стягувачем чи боржником, тобто не є стороною у виконавчому провадженні.

Доводи апелянта про те, що розгляд даної справи відносить до юрисдикції адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки якщо підставою позову є наявність спору про право та/ або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин (п. 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 340/25/19).

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 25 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді