Справа № 755/8399/21
Провадження № 2/755/1444/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в загальному позовному провадженні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучанської міської ради Київської області про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель Київської області, який був визнаний укладеним відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у межах розгляду цивільної справи № 755/7946/17.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. За рахунок спільних коштів подружжя здійснено інвестування в будівництво дванадцятиквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . За взаємною згодою подружжя замовником будівництва був відповідач ОСОБА_2 , з яким на той час у них були хороші відносини. Також позивачу відомо, що по завершенню будівництва дванадцятиквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 звернувся до ДАБК у Київській області та 11 березня 2014 року за результатами його звернення зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

З часом відносини між подружжям значно погіршилися, ОСОБА_2 перестав розповідати про стан справ пов`язаних з вищезазначеним будівництвом.

На початку травня 2021 року позивач випадково дізналась про існування двох судових справ, відповідачем у яких є її чоловік ОСОБА_2 , а саме: справи № 755/7946/17 за позовом Ворзельської селищної ради Київської області про визнання укладеним договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель; та справи № 755/16055/19 за позовом Бучанської міської ради про стягнення заборгованості по пайовому внеску у сумі 88 748,36 грн.

При цьому, її до участі у розгляді даних справ залучено не було.

За результатами розгляду справи № 755/7946/17, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року був визнаний укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні й розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель Київської області.

Позивач вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки такий правочин укладався без її згоди. Крім того, договір, яким встановлена сплата пайового внеску у розмірі 88 748,36 грн, не підпадає під ознаки дрібного побутового правочину та не є таким за своєю суттю.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Відповідач - Бучанська міська рада Київської області, подала відзив на позов, в якому проти завдоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, мотивуючи тим, що вимоги ОСОБА_1 базуються лише на припущеннях. У рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі № 755/7946/17 зазначено, що замовником в договорі про пайову участь є ОСОБА_2 , у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва

від 23 березня 2021 року у справі № 755/16055/19 зазначено, що боржником за договором про пайову участь також є ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 не залучалася до розгляду вищевказаних справ та не була визнана боржником.

Також у відзиві зазначено, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року по справі № 755/7946/17, перебіг терміну позовної давності почався після 08 червня 2016 року, до суду позов подано 26 травня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, а згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 23 березня 2021 року по справі № 755/16055/19, Ворзельська селищна рада Київської області зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору пайової участі. Строк позовної давності перервався. Рішення суду за результатами розгляду спору набрало чинності 25 липня 2018 року. З цим позовом Ворзельська селищна рада Київської області звернулась 03 жовтня 2019 року, тобто у межах визначеного статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Отже, доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення строку позовної давності є необгрунтованими.

Також ОСОБА_1 не вказує в позовній заяві, яку саме вимогу вона заявляє до відповідача - Бучанської міської ради Київської області, та якими діями чи бездіяльністю Бучанська міська рада порушила її права та обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, Бучанська міська рада просить суд звернути увагу на те, що права ОСОБА_1 ніяким чином не були порушенні, солідарним боржником її не визнано та ніяких зобов`язань щодо стягнення заборгованості за договором про пайову участь на неї не покладено.

15 вересня 2021 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , про відкладення судового засідання та продовження строку для подання відзиву. Однак, в подальшому, відповідач та його представник в судові засідання жодного разу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідач відзив на позов не подав.

20 жовтня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

22 лютого 2022 року представник відповідача - Бучанської міської ради Київської області - Галдецька Ю.В., подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Бучанської міської ради, заперечення, що викладені у відзиві підтримує.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі

№ 755/7946/17 позовні вимоги Ворзельської селищної ради Київської області до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору про пайову участь задоволено частково. Визнано укладеним договір про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 в редакції, викладений в резолютивній частині рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року залишено без змін.

Предметом оспорюваного Договору є залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель, відповідно до рішення Ворзельської селищної ради від 31 травня 2011 року № 101-09-VI «Про порядок залучення коштів замовників об`єктів будівництва на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури Ворзель» з внесеними змінами згідно рішень Ворзельської селищної ради від 19 грудня 2013 року

№ 538-33-УІ та від 23 червня 2016 року № 143-12-VII стосовно об`єкту будівництва розташованого в АДРЕСА_1 , цільове призначення якого:

12- квартирний житловий будинок загальною площею квартир 817,8 м2.

Пунктом 2.4 Договору визначено, що відрахування коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель забудовником здійснюється у розмірі

4 % від загальної кошторисної вартості та становить (2 218 709 тис. грн 08 коп. х 4 %) - 88 748 грн 36 коп. Сплата замовником на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель сплачується єдиним платежем.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року задоволено позов Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по пайовому внеску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Бучанської міської ради Київської області заборгованість в розмірі 88 748,36 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Бучанської місько ради Київської області про визнання недійсним Договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до свідоцтва про одруження 21 листопада 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Від цього шлюбу сторони мають четверо дітей: ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 березня 2014 року інспекцією ДАБК у Київській області зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації (реєстраційний номер - № КС64) відповідно до якої на території Ворзельської селищної ради Київської області здійснено будівництво 12-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина друга статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У позовній заяві позивач посилається на те, що спірний правочин підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, як такий, що не є дрібним побутовим правочином та вчинений ОСОБА_2 без її згоди. Також позивач стверджує, що укладення такого правочину породжує для неї юридичні наслідки, оскільки заборгованість зі сплати передбаченого умовами договору пайового внеску є солідарним борговим зобов`язанням подружжя.

Відповідно до частин першої-третьої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (станом на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме для нежитлових будівель та споруд до

10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, для житлових до 4 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва.

З аналізу наведених норм матеріального права, які регулюють відносини в сфері містобудування, вбачається, що пайова участь замовника будівництва сплачується до бюджету місцевого самоврядування на підставі відповідного договору, обов`язковість укладення якого визначена Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішенням Ворзельської селищної ради від 31 травня 2011 року № 101-09-УІ «Про порядок залучення коштів замовників об`єктів будівництва на розвиток інженерно - транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель».

Визначений Законом та Порядком строк для укладення договору пайової участі з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлений саме для добровільного виконання стороною вказаного обов`язку, і невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника від укладення договору. Інакше, невиконання замовником передбаченого законом обов`язку надавало б йому переваги перед замовником, який добросовісно виконав такий обов`язок, що порушувало б загальні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність, а також юридичну рівність учасників правовідносин.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає обов`язок усіх замовників прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, окрім тих, які цим законом звільнені від участі у створенні інфраструктури, то обов`язок приймати участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель є обов`язковим до виконання.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм містобудівного законодавства викладеного в постановах Вищого Господарського Суду України від 08 лютого 2017 року у справі № 909/946/15, від 23 травня 2017 року у справі № 909/666/16, від 11 липня 2017 року у справі

№ 910/22054/16, а також у постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 755/7946/17.

З аналізу вищенаведених норм та враховуючи рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі № 755/7946/17, ОСОБА_2 як забудовник, порушив свої обов`язки щодо укладення з селищною радою договору про його пайову участь та сплати коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. Укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковим. Також Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» унормовано позасудову процедуру укладення органом місцевого самоврядування та замовником договору про пайову участь.

Посилання позивача на те, що на підставі укладення оспорюваного нею правочину, вона фактично є солідарним боржником по сплаті пайового внеску за вказаним договором, не знаходить будь-якого юридичного підґрунтя, оскільки а ні у справі про визнання укладеним договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_2 , а ні у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 по пайовому внеску, ОСОБА_1 не була залучена до участі у справах в якості відповідача або третьої особи, а отже її права жодним чином не порушувалися та жодних зобов`язань на неї як на солідарного боржника за даним договором не покладено.

Доводи позивача про те, що перебіг позовної давності для подання позову про визнання договору про пайову участь укладеним розпочався з 11 березня 2014 року - з моменту отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а з такими вимогами Ворзельська селищна рада Київської області звернулась через 4 роки у 2018 році, є необгрунтованими та не мають правового значення, оскільки предметом даного спору є визнання правочину недійсним.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору про пайову участь замовника об`єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель Київської області, який був визнаний укладеним відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у межах розгляду цивільної справи № 755/7946/17, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 12, 13, 15, 16, 202, 203, 215, 216 ЦК України, статтями 4, 5, 19, 76-81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучанської міської ради Київської області про визнання правочину недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова