Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3352/21

номер провадження 2/695/488/22

26 квітня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021р. АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 95012.14 грн., що була нарахована на підставі ст. 625 ЦК України за невиконання умов кредитного договору №49.36/75/07-НВнз, а також витрати по оплаті судового збору. Вказана сума заборгованості складається із заборгованості за ставкою 3% у розмірі 27763.29 грн., заборгованість за інфляційними витратами - 67248.86 грн..

Свій позов позивач мотивує тим, що ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» 21.12.2007р. уклали кредитний договір №49.36/75/07-НВнз, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 250000 грн. Відповідач узятих на себе зобов`язань щодо належного та своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2010р. по справі №2-128/2010 із відповідача було стягнуто суму боргу в розмірі 308480 грн. 99 коп.

У подальшому ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, серед яких був кредитний договір №49.36/75/07-НВнз.

09.12.2019р. між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №49.36/75/07-НВнз були відступлені АТ «Альфа-Банк».

Таким чином позивач наполягає, що він набув права вимоги за вказаним кредитним договором у встановленому законом порядку. Разом із тим відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує та ухиляється від виконання рішення суду, а тому позивач, з метою захисту своїх прав, керуючись ст. 625 ЦК України звернувся до суду із даним позовом.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2021р..

Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Представник відповідача, адвокат Пилипенко Р.Б. надав до суду відзив на позовну заяву у якому проти доводів позивача категорично заперечував та просив відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. В обґрунтування своїх доводів представник відповідача вказав, що після ухвалення рішення суду про стягнення із відповідача кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором договірні відносини сторін трансформувалися в охоронні. Разом із тим матеріали справи не містять належних та достатніх доказів набуття позивачем права вимоги за вказаним кредитним договором, що стверджується відповідною ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.07.2020р. про відмову у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про замну сторони виконавчого провадження її правонаступником за виконавчим листом по справі №2-128/2010. За таких підстав у сторін відсутні охоронні правовідносини щодо примусового виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості за договором №49.36/75/07-НВнз від 21.12.2007р. Також позивачем не було надано до суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення , тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Окрім зазначеного представник відповідача вказує, що стороною стягувача за виконавчим листом по справі №2-128/2010 був пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за невиконання відповідачем зобов`язання за вказаним судовим рішення також відсутні. Крім того, з моменту виникнення у сторін охоронних правовідносин до моменту подання позову про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних сплинуло більше десяти років, причому, на примусовому виконанні в органах ДВС з 2015р. не перебуває жодний виконавчий лист по справі №2-128/2010, отже строк позовної давності позивачем також пропущено без поважних причин.

Представник позивача в квітні 2022р. надала до суду письмові пояснення відповідно до яких вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Так, на виконання вимог чинного законодавства позивачем і було заявлено позовну вимогу саме в межах трирічного строку позовної давності, а тому підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Окрім вказаного представник позивача розгляд справи просила провести за її відсутності, на задоволенні позову наполягав повністю.

Відповідач та його представник, адвокат Пилипенко Р.Б. в судове засідання не з`явилися, однак останній надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 21.12.2007р. ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» уклали кредитний договір №49.36/75/07-НВнз, відповідного до якого позичальнику було надано кредиту у розмірі 250000 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2010р. по справі №2-128/2010 було задоволено позовну заяву ВАТ «Кредитпромбанк» та стягнуто, в тому числі із ОСОБА_1 , заборгованість по договору №49.36/75/07-НВнз у розмірі 308480.99 грн.

Позивач наполягає, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, а оскільки право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, то останній, посилаючись на норми ст.. 625 ЦК України має право на стягнення штрафних санкцій у вигляді інфляційної суми боргу та трьох відсотків річних.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на відсутність у позивача права вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки останнє належним чином не стверджено та на пропуск позивачем строку позовної давності.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам сторін по справі суд зазначає наступне.

Розглядаючи заяву відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд враховує правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, згідно з якою до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Із доданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що остання була нарахована з жовтня 2018р. по серпень 2021р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Разом із тим суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, то суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Так, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи суд приходить до переконання, що позов є необґрунтованим.

Позивач на підтвердження своїх доводів надав до суду договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №2098/К від 09.12.2019 року, а також Додатки за №1, 2, 3, 4, 5 до Договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019 року.

Із вказаних доказів вбачається, що саме між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений зазначений вище договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №2098/К від 09.12.2019 року за яким до позивача перейшло право вимоги в тому числі до ОСОБА_1 ..

Однак із матеріалів справи вбачається, що стягувачем за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2010 року по справі № 2-128/2010 є ВАТ «Кредитпромбанк».

У свою чергу матеріали справи не містять жодних відомостей про перехід прав вимоги за кредитним договором № 49.36/75/07- НВнз від 21.12.2007 року від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Таким чином суд позбавлений можливості встановити чи мав ПАТ «Дельта Банк» відповідні права, в тому числі і щодо передачі цих прав вимоги іншим кредиторам та на яких підставах він набув зазначених прав.

Відповідно до ст. 12, ст. 13 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, саме позивач має довести той факт, що він є правонаступником кредитора по вказаному кредитному договору, зазначити відповідні зобов`язання, право вимоги по яких перейшло до нього та факт набуття ним такого права.

Позивач, в рамках справи №2-128/2010 звертався до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником за виконавчими листами №2-128/2010.

Однак, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 08.07.2020р. у справі №2-128/2010 відмовлено у задоволенні заяви АТ «Альфа Банк» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником з підстав не доведення факту, що він є правонаступником кредитора. Вказана ухвала суду позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили.

Отже, фактично позивач не набув статусу учасника виконавчого провадження (стягувача) за основним боргом.

Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача, що після припинення договірних зобов`язань настають охоронні правовідносини, передбачені приписами ст.. 625 ЦК України.

Однак такі відносини також виникають між кредитодавцем чи його правонаступниками та боржником.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок доведення того, що право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем спершу перейшло за договором купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк», далі згідно договору купівлі-продажу прав вимоги воно перейшло до позивача у справі, тобто до АТ «Альфа-Банк».

Однак належних доказів такого переходу матеріали справи не містять та позивачем суду не надані.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є належно не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі зазначеного та керуючись ст., 10, 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.. 625 ЦК України відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: Середа Л.В.