Справа №461/1339/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Береза П.Р.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Цімури Я.В.

представника відповідача Працьовитого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церкви (79000, м. Львів, пл. Св.Юра, 5; ) про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької Церкви про скасування наказу.

В обґрунтування даного позову позивач вказує на те, що вона працює на посаді секретаря економічно - господарського відділу в Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви. 27 січня 2021 року її було ознайомлено з наказом № К-6 від 27.01.2022, яким з 01.04.2022 року змінено організацію праці секретаря економічно - господарського відділу Курії ЛА УГКЦ, а саме скорочено з 01 квітня 2022 року повноцінну ставку посадового окладу до 0.1 окладу. Тобто з 01 квітня 2022 року для посади секретаря економічно - господарського відділу Курії ЛА УГКЦ, на якій працює ОСОБА_3 , встановлено неповний робочий тиждень тривалістю чотири години з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу. Позивач вважає, що даним наказом порушено її права, а тому просить позов задоволити, визнати незаконним та скасувати наказ № К-6 від 27.01.2022 р.

Ухвалою від 04 березня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Представники відповідача Цімура Я.В. та Працьовитий А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює на посаді секретаря економічно-господарського відділу Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 2.1 Статуту, Курія Львівської Архиєпархії УГКЦ є юридичною особою, завданням якої є допомога Архиєпископу і Митрополиту Львівському управляти дорученою йому Архиєпархією.

Згідно п.п.4.1, 4.2 Статуту Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ, Голова Курії (Львівський Архієпископ) має повну і безпосередню владу над всіма структурами і посадовими особами Курії та має право: засновувати, реорганізовувати, поділяти або об`єднувати внутрішні структури Курії, а також ліквідовувати їх при потребі чи створювати нові; призначати та звільняти керівників та інших посадових осіб, що входять до структури Курії; вирішувати всі інші питання, які стосуються життя і діяльності УГКЦ в межах Архиєпархії.

Таким чином, до повноважень Голови Курії Львівської Архиєпархії УГКЦ, як керівника такої, входить право визначати штатну структуру Курії, в тому числі приймати рішення про скорочення чисельності або штату працівників.

Наказом голови Курії ЛА УГКЦ Архиєпископом і Митрополитом о. Ігорем Возняком від 05 лютого 2020 року позивача було звільнено з посади секретаря економічно-господарського відділу з 07 лютого 2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Підстава звільнення Наказ № 1950 від 02.12.2019 року.

Згідно Наказу № 1950 від 02 грудня 2019 року з метою оптимізації роботи в економічно-господарському відділі Курії ЛА УГКЦ та відсутності потреби в штаті Курії посади секретаря економічно-господарського відділу скоротити штатну одиницю - посаду секретаря економічно-господарського відділу Курії.

Наказом №3ш від 07.02.2020 року затверджено і введено в дію з 10 лютого 2020 року штатний розпис Курії ЛА УГКЦ у новій редакції.

Цим Наказом внесено зміни до штатного розпису Курії ЛА УГКЦ, затвердженого Наказом 2-ш від 31.01.2020 року (ЛВ 20/128) такі зміни - вивести 1 штатну одиницю «Секретар» «4115» з економічно-господарського відділу.

Згідно Наказу від 05 лютого 2020 року № ЛВ 20/152 у зв`язку з відсутністю можливості запропонувати ОСОБА_3 іншу роботу в Курії ЛА УГКЦ, на підставі п.1 ст.40, 44 КЗпП України наказано звільнити ОСОБА_3 з посади секретаря економічно-господарського відділу Курії з 07.02.2020 року у зв`язку з скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування за ст.1 ст.40 КЗпП України

Постановою Львівського апеляційного суду позивача ОСОБА_3 поновлено на посаді секретаря економічно - господарського відділу в Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, що підтверджується наказом про поновлення (№ К-3 від 27.01.2022 року).

Однак, 27 січня 2021 року позивача ознайомлено з наказом № К-6 від 27.01.2022 року, згідно якого змінено з 01.04.2022 року організацію праці секретаря економічно - господарського відділу Курії ЛА УГКЦ, а саме скорочено з 01 квітня 2022 року повноцінну ставку посадового окладу до 0.1 окладу.

Як вбачається із даного наказу, ним встановлено з 01 квітня 2022 року для секретаря економічно - господарського відділу Курії ЛА УГКЦ Ільків О.В. неповний робочий тиждень тривалістю чотири години (0,10 посадового окладу) з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу.

Відповідач мотивує прийняття оскаржуваного наказу оптимізацією роботи в економічно-господарському відділі Курії ЛА УГКЦ.

При цьому, позивач ОСОБА_3 вважає, що зміна її зарплати не пов`язана зі зміною істотних умов праці.

Нормами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною першою та другою статті 24 Основного Закону України встановлюють норми конституційного права, згідно з якими громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Конституція України гарантує кожному громадянину право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, а також громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ст.43).

Згідно зі ст. 21 КЗпП працівник за виконання передбаченої угодою з роботодавцем роботи повинен одержувати обумовлену цією ж угодою заробітну плату. Тому заробітна плата є істотною умовою трудового договору.

Трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП і ст. 22 Закону «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами.

При цьому, відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Стаття 103 КЗпП також передбачає, що про нові або про зміну діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх упровадження або зміни.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган має право змінювати умови оплати праці в бік погіршення лише за умови дотримання трудового законодавства, зокрема, у разі додержання вимог статей 32, 97 і 103 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 була ознайомлена із наказом № К-6 від 27.01.2022 року щодо змін в організації праці Курії ЛА УГКЦ в цей же день 27.01.2022 року, що підтверджується її підписом на наказі.

Крім цього, позивач 23.03.2022 року, тобто у строк, визначений Наказом № К-6 від 27.01.2022 року, письмово надала свою згоду на роботу в нових умовах праці.

Після цього відповідачем 01.04.2022 року було видано Наказ № К-19 про переведення позивача на нові умови праці - ОДО ставки (неповний робочий тиждень тривалістю чотири години на тиждень).

Таким чином, ОСОБА_3 дала згоду на зміну умов праці та переведення її на ОДО ставки з 1 квітня 2022 року.

З Наказом про переведення на ОДО ставки з 1 квітня 2022 року Позивач була ознайомлена в той же день 1 квітня 2022 року, що підтверджується підписом останньої на наказі.

Таким чином, відповідачем були дотримані вимоги законодавства (ст. ст. 32, 103 КЗпП України) щодо повідомлення працівника не пізніше як за два місяці до запровадження змін в умовах праці.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач фактично оскаржує законність наказу про зміну в організації праці та встановлення неповного робочого часу для працівника Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви - секретаря економічно-господарського відділу.

Однак, суд звертає увагу на те, що роботодавець вправі сам вирішувати питання щодо організації управління та праці, і втручання в таку діяльність роботодавця є незаконним. Таку ж позицію займає Верховний суд. У Постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц Верховний суд зазначає, що КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Тобто, питання змін в організації праці, встановлення неповного робочого часу тощо не може оскаржуватися працівником. Це відноситься до компетенції роботодавця, який зобов`язаний попередити працівника про такі зміни в організації праці за два місяці відповідно до законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення Відповідачем щодо змін в організації праці Позивача. А працівник має право вирішувати, чи він згідний працювати в нових умовах праці, чи ні.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача ОСОБА_3 на обставини справи щодо звільнення її у 2020 році, оскільки встановлено, що Позивач була поновлена судом на ту ж саму роботу - за цією спеціальністю, кваліфікацією і посадою.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного та встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації праці, суд приходить до висновку, що відповідач, видаючи оскаржуваний наказ, не допустив порушення вимог трудового законодавства.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були дотримані вимоги законодавства (ст. ст. 32, 103 КЗпП України) щодо повідомлення працівника не пізніше як за два місяці до запровадження змін в умовах праці.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача при прийнятті оскаржуваного Наказу № К-6 від 27.01.2022 року, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.Р. Волоско