Справа № 709/120/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Данілової О.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» (далі позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що 17 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 136-ЧО/ФО, відповідно до якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 300000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних від суми кредиту, кредит надано строком на 48 місяців.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу 1 кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач 1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, що призвело до порушення ст. 1054 ЦК України та умов договору, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 339276,47 грн, яка складається із наступного:

- кредит у розмірі 286800,00 грн;

- заборгованість за відсотками у розмірі 52476,47 грн.

17 грудня 2020 року за відповідача-1 згідно Договору поруки № 136-ЧО/ФО поручилась ОСОБА_2 (відповідач-2). Відповідно до Договору поруки та ст. 554 ЦК України поручителі несуть солідарну відповідальність разом із боржником, яким виступає

відповідач-1.

У зв`язку з вищевикладеним та посилаючись на приписи законодавства, позивач звернувся до суду та просить стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на його користь заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 136-ЧО/ФО від

17 грудня 2020 року у розмірі 339276,47 грн та понесені судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 5089,15 грн та витрат на правову допомогу у розмірі

48600,00 грн.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 березня

2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитним договором визнав повністю. Суду пояснив, що взяв у позивача у кредит грошові кошти, які зобов`язався повернути разом зі сплатою процентів за користування ними, проте взяті на себе зобов`язання не виконав. Проте заперечив проти задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки вважає оплату за послуги значно завищеними, на його переконання витрати на правову допомогу, враховуючи обставини даної справи не перевищують 5000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направила, причини неявки суду невідомі.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

17 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 136-ЧО/ФО (надалі - Договір) (а.с. 4-6).

Згідно п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику фінансовий кредит у розмірі 300000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, цільового характеру використання, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі (загальні витрати за кредитом), а також виконати інші зобов`язанні в повному обсязі в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору, загальна вартість кредиту (тобто, загальна сума виданого кредиту та загальні витрати за кредитом) становить 482297,84 гривень.

Згідно п. 1.6 Договору, кредит надається строком на 48 календарних місяців з

17 грудня 2020 року по 16 грудня 2024 року.

Відповідно до п. 1.8 Договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заяві про отримання кредиту, або видачі готівкою в касі кредитодавця.

Позивач надав відповідачу 1 грошові кошти згідно Договору № 136-ЧО/ФО від

17 грудня 2020 року у розмірі 300000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням

№ 2300 від 17 грудня 2020 року (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК Українипередбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 виконав належним чином, надав кредит по договору, що підтверджується платіжним дорученням № 2300 від 17 грудня 2020 року.

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитом відповідачем ОСОБА_1 не погашена.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржниками обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 286800,00 грн.

Згідно п. 2.1 Договору, плата за користування кредитом за цим договором становить 28,0 % річних від загальної суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 15,3 %.

Відповідно до п. 4.1 Договору, протягом строку, передбаченого п. 1.6 цього договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту сплачувати проценти за його користування частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені згідно Графіка платежів, що є додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 5.1.2 Договору, позичальник зобов`язується повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та нарахованою пенею в термін, визначений п.1.6 цього договору, із урахуванням строків, передбачених Графіком платежів.

Відповідно до п. 5.4.3 кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь час фактичного користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше за один календарний місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, сторонами під час підписання договору узгоджено сплату компенсаційних виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 65 %.

Відповідно до розрахунку заборгованості, яка надана позивачем та не спростована відповідачами, відповідач-1 заборгував позивачу:

- кредит у розмірі 286800,00 грн;

- заборгованість за відсотками у розмірі 52476,47 грн.

Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» у розмірі 339276,47 грн.

Крім цього, 17 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 136-ЧО/ФО П (а.с. 9 - 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки № 136-ЧО/ФО П від 17 грудня 2020 року поручитель поручається перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту № 136-ЧО/ФО від 17 грудня 2020 року.

Згідно з п.п. 2.2, 2.3 Договору поруки № 136-ЧО/ФО П від 17 грудня 2020 року у разі порушення позичальником своїх зобов`язань за основним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у том ж обсязі, що й позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 - надав йому грошові кошти в кредит, а ОСОБА_1 їх отримав, проте не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків, а відповідач ОСОБА_2 є поручителем, суд оцінивши наявні у справі докази, вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 339276,47 грн.

Згідно з п. 35 Постанови ВСС України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 48600,00 грн., суд зауважує наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи наявні копія Договору про надання правової допомоги, укладеного 02 квітня 2019 року між позивачем і Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги та копія платіжного доручення від

31 січня 2022 року на суму 48600,00 грн. Проте, будь-яких доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги під час розгляду даної справи, до позовної заяви додано не було. Так, відповідно до змісту Договору про надання правової допомоги, адвокатське бюро «Грушевий Ю.В.» зобов`язується надавати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Тобто, вказаний договір про надання правової допомоги надає право адвокатському бюро «Грушевий Ю.В.» представляти інтереси позивача в усіх установах, підприємствах та організаціях. Крім цього, зі змісту платіжного доручення не можливо встановити за які саме послуги позивач перерахував адвокатському бюро «Грушевий Ю.В.» грошові кошти у сумі 48600,00 грн.

Проте, враховуючи часткове визнання відповідачем 1 позовних вимог в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Також, при звернені до суду із вказаним цивільним позовом позивачем було сплачено 5089,15 грн. судового збору, які, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 141, 259, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал», адреса: вул. Таранця, 20, м. Шпола, Черкаська область, , заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту

№ 136-ЧО/ФО від 17 грудня 2020 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» та ОСОБА_1 , у розмірі 339276,47 (триста тридцять дев`ять тисяч двісті сімдесят шість гривень 47 копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» сплачену суму судового збору у розмірі 5089,15 (п`ять тисяч вісімдесят дев`ять гривень 15 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок) в рівних частинах в сумі по 5044,57 (п"ять тисяч сорок чотири гривні 57 коп.) гривень з кожного.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2022 року.

Суддя О.Г. Романова