КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3853/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Київ

Справа №758/6817/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Анохіна А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання неправомірними дій та стягнення коштів,

встановив:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання неправомірними дій та стягнення коштів - визнано не поданою та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки у даному випадку у цій справі позивач, як споживач, звільнений від сплати судового збору.

Вказує, що він є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому він, звертаючись до суду із указаним позовом, пов`язаним з порушенням його права за договором про отримання платіжної картки, звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону № 1023- ХІІ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії АТ «ПУМБ» в частині автоматичного списання з карткового рахунку НОМЕР_1 , належних ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 1 від 30 вересня 2017 року, №201 від 21 вересня 2019 року та №01 від 15 липня 2020 року;

- стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 14 912,05 гривень неправомірно списаних коштів з карткового рахунку НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він має відкритий картковий рахунок для отримання та переказу коштів для власних потреб у АТ «ПУМБ». Відповідно до заяви від 30.09.2017 року, заяви від 21.09.2019 року та заяви від 15.07.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивачу надані кошти на споживчі потреби. Аналізуючи банківські виписки з онлайн банкінгу, позивачу стало відомо, що з його банківського рахунку IBAN НОМЕР_1 , АТ «ПУМБ» регулярно здійснює одностороннє списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за його кредитними рахунками, наявними у AT «ПУМБ». Станом на дату звернення із цим позовом, загальна сума списаних в односторонньому порядку коштів з указаних вище рахунків складає 14 912,05 гривень.

07 травня 2021 року, він звернувся до AT «ПУМБ» з вимогою надати документи, які підтверджують правомірність списання грошових коштів з його карткового рахунку.

Позивач вважає, що дії AT «ПУМБ» стосовно одностороннього списання грошових коштів з його банківського рахунку НОМЕР_1 є неправомірним, оскільки не були узгоджені сторонами. При відкритті карткових рахунків та при отриманні споживчих кредитів у АТ «ПУМБ зазначених у пункті 2 цього позову, він не доручав AT «ПУМБ» проводити договірне списання з будь-якого іншого його рахунку відкритого у AT «ПУМБ» грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у його заяві №01 від 30 вересня 2017 року, заяві №201 від 21 вересня 2019 року та заяві №01 від 15 липня 2020 року умов щодо права AT «ПУМБ», в тому числі на договірне списання, вважає, що AT «ПУМБ» безпідставно нараховує і списує грошові кошти з його рахунку.

Відтак дії AT «ПУМБ» щодо автоматичного списання частин сум його заробітної плати в загальній сумі 14 912,05 грн. та їх зарахування у рахунок самостійно визначених відповідачем спірних зобов`язань за кредитними зобов`язаннями, не відповідають вимогам закону та умовам укладених договорів.

При цьому зазначив, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали - для сплати судового збору.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виклав зміст позовних вимог та обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим не навів підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а позиція позивача є суб`єктивним баченням та трактуванням Закону з метою не сплати судового збору.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав 29.06.2021 року.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивачем отримано особисто 29.06.2021 року, однак недоліки позовної заяви позивач не усунув.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», який не є вичерпним, не може безумовно свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав. Порушені права підлягають захисту як при пред`явленні позову у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу (стадії апеляційного та касаційного провадження), оскільки ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вищевказаний правовий висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги порушенням його права як споживача фінансових послуг, зокрема зазначав про безпідставне списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за його кредитними рахунками наявними у AT «ПУМБ», що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц , відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до приписів пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання із споживачами, які не вписуються у набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товарів» та «робіт» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України.

Таким чином, з урахуванням предмету спору та заявлених у позові вимог, у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, як споживач фінансових послуг, про що зазначив у позовній заяві, а тому звільнений від сплати судового збору.

Проте, надаючи строк для усунення недоліків, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору, а в подальшому необґрунтовано визнав позовну заяву неподаною та повернув її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.