Провадження № 22-ц/801/686/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 рокуСправа № 127/28012/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Денишенко Т.О.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К.П., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», у зв`язку зі зміною статуту у новій редакції АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №014/035-43/40927, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 7 000 доларів США строком по 06 червня 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних.

Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

23 липня 2007 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №2, відповідно до якої, сума кредиту збільшена до 11 000 дол США.

25 березня 2010 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №3, відповідно до якої, змінився строк користування кредитом, та складає - 105 місяців.

Позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в розмірі згідно п.п. 1.3, 5.1 Кредитного договору.

Позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань перед банком за кредитним договором, не погашає належним чином щомісячно, відповідно до умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, на адресу позичальника було направлено вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором від 31 травня 2021 року, надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів, однак у визначні кредитором строки, заборгованість не повернуто.

Загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07 червня 2006 року перед банком, станом на 02 квітня 2021 року складає 6 719,38 доларів США, яка складається із: 3 155,30 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 564,08 доларів США - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути на його користь, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07 червня 2006 року у розмірі 6 719,38 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконав та надав кредитні кошти, натомість, відповідач належним чином своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості та порушення прав позивача, і відповідно стягненню підлягає заборгованість у визначеному останнім розмірі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 4 036,19 дол США, що складається із тіла кредиту - 3 155,30 дол США та процентів, нарахованих за період з 07.06.2006 по 06.03.2015 - 880,89 дол США.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що згідно Додаткової угоди №3 від 25.03.2010 до Кредитного договору, сторонами погоджено дату остаточного погашення кредиту - 06 березня 2015 року. Відтак, після вказаної дати кредитор не мав права нараховувати проценти по договору, а вимога про стягнення відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялась.

Позивачем впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також позивач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону в повній мірі.

Так, судом встановлено, що 07 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Кредитний договір №014/035-43/40927, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 7 000 дол США. Кредит надається на 84 місяці з 07 червня 2006 року по 06 червня 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних (а.с. 10-11).

Відповідно до умов п. 5.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 06 червня 2013 року на рахунок, зазначений в п. 4.1. цього договору. Щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, в АППБ «Аваль», МФО 302247.

23 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 11 000 доларів США (а.с. 14-15).

25 березня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої, дата остаточного погашення кредиту - 06 березня 2015 року, строк кредиту (строк користування кредитом) складає 105 місяців (а.с. 16-17).

Підставою заявленого позову є невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого згідно наданого позивачем розрахунку станом на 02 квітня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 6 719,38 доларів США, яка складається із: 3 155,30 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 564,08 доларів США - заборгованість за відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ «Райффайзен Банк Аваль» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів в розмірі 3 155,30 дол США.

Також наявні підстави і для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за весь період, вказаний у позові, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 25 березня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої, дата остаточного погашення кредиту - 06 березня 2015 року, строк кредиту (строк користування кредитом) складає 105 місяців (а.с. 16-17).

Відтак, сторонами було погоджено дату остаточного погашення кредиту, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549, 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як неодноразово зауважувалося, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях:

1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу;

2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/17048/17 від 18.01.2022.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 3 564,08 дол США за весь заявлений позивачем період, оскільки датою остаточного погашення кредиту було 06 березня 2015 року та відповідно подальше нарахування відсотків за договором було безпідставним, а тому доводи скарги в цій частині обґрунтовані.

Вимога про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачена ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялась.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками - 3 564,08 дол США і розподілу судових витрат, скасуванню з постановленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками частково у розмірі 880,89 дол США та нового розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у відповідній частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 805,25 грн, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (60,07 %) з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 685,11 грн (2 805,25 х 60,07 % = 1 685,11).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 207,50 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з урахуванням принципу пропорційності з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 39,93 % понесених ним судових витрат, що становить 1 680,05 грн (4 207,50 х 39,93 % = 1 680,05).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторона звільняється від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» становить 5,06 грн (1 685,11 грн - 1 680,05 грн = 5,06 грн).

Що стосується вимоги про стягнення на користь відповідача судових витрат, понесених ним за отримання правничої допомоги при перегляді справи в суді апеляційній інстанції у розмірі 6 000 грн, то вказане питання може бути вирішене шляхом постановлення додаткового рішення, оскільки згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками і розподілу судових витрат скасувати та постановити у цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за відсотками у розмірі 880,89 доларів США.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5,06 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук