Провадження №: 4-с/755/41/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.

За участю секретаря - Гриценка О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фої І.О., боржник: ОСОБА_2 ,

справу розглянуто без участі сторін

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою, в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фої І.О. щодо розгляду клопотання стягувача ОСОБА_1 від 29 листопада 2021 року по виконавому провадженню № 63980616;

зобов`язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фою І.О. видати довідку про наявність заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей і винести вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 зі сплати аліментів у повному обсязі;

стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати.

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що на виконанні в Голосіївському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 63980616, відкрите 23 грудня 2020 року на підставі судового наказу, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 19 жовтня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.

З дати відкриття провадження стягувач жодного разу не отримувала аліментів від боржника, у зв`язку з чим, звернулася до державного виконавця Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фої І.О, з клопотанням, в якому просила видати їй довідку про наявність заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей і винести вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 зі сплати аліментів у повному обсязі.

Така довідка необхідна стягувачу для забезпечення можливості виїзду неповнолітніх дітей за межі України без згоди батька, що передбачено п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, оскільки його заборгованість перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Вказане клопотання направлено державному виконавцю поштою 29 листопада 2021 року і доставлено 01 грудня 2021 року.

04 грудня 2021 року в телефонній розмові державний виконавець Фоя І.О. повідомила стягувачу, що клопотання розглянуто та направлено відповідь електронною поштою, однак до даного часу стягувачем нічого не отримано, у зв`язку з чим, вона змушена була звернутися до суду з відповідною скаргою.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фої І.О., боржник: ОСОБА_2

21 лютого 2022 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримує, просить її задовольнити.

21 лютого 2021 року боржник ОСОБА_2 подав до суду заяву про відкладення судового засідання, оскільки не має можливості бути присутнім під час розгляду справи.

Державний виконавець Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фоя І.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду поданої скарги, суд вирішив розглядати скаргу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 63980616, відкрите на підставі, виданого 19 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.

29 листопада 2021 року стягувачем направлено клопотання, адресоване державному виконавцю Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фої І.О., з вимогою надати стягувачу двідку про наявність заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Довідку стягувач просила надіслати на вказану нею у клопотанні адресу: АДРЕСА_1 .

На підтвердження надіслання даного клопотання адресату стягувачем долучено до матеріалів скарги опис поштового відправлення, квитанцію про оплату послуг поштового відправлення.

З долученого до матеріалів скарги трекінгу відправлень із сайту «Укрпошти» вбачається, що вказане поштове відправлення вручено адресату особисто 01 грудня 2021 року.

Стягувач стверджує, що до даного часу жодної відповіді від державного виконавця нею не отримано.

За змістом статей 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до статті 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом частини третьої, четвертої даної статті Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини 5 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виїзду боржника на постійне проживання до держави, з якою Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, за рішенням суду до виїзду боржника за кордон стягнення аліментів здійснюється за весь період до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 7,8 статті 71 Закону після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З аналізу вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зобов`язання державного виконавця видати стягувачу довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, оскільки стягувачем доведено факт звернення до державного виконавця з відповідним клопотанням, однак жодної письмової відповіді так і не отримано. Натомість, державний виконавець, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, своїх пояснень з приводу даної скарги не подав, доказів того, що скаржнику направлялася відповідь на клопотання не навів.

Згідно з частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України (частина 13 Закону України «Про виконавче провадження»)

На думку суду, вимога стягувача про винесення ряду відповідних постанов є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки стягувачем не доведено факту існування заборгованості за вказаний період.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фої І.О., стягувач: ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 259-260, 353 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фої І.О., боржник: ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фої Ірини Олександрівни щодо розгляду клопотання стягувача ОСОБА_1 від 29 листопада 2021 року по виконавчому провадженню № 63980616;

Зобов`язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Фою Ірину Олександрівну видати довідку про наявність заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21.02.2022 р.

Суддя