Справа № 152/755/21
Провадження № 22-ц/801/514/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 рокуСправа № 152/755/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Француза М. Г., позивача, який подав апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Костриці В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду, у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до

ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування завідомо не-

правдивих відомостей, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області за головування судді Суперсона С. П., повний текст якого складений 06 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися у Шар-городський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування завідомо неправдивих відомостей, стягнен-ня моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень, по 10000,00 гривень кожному з позивачів. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. Сторони у справі мешкають у сусідніх будинках АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з 2020 року через порушення сусідкою правил добросусідста між ними мають місце неприязні стосунки. З членами сім`ї ОСОБА_2 захаращила вулицю, роблячи неможливим прохід по ній. На зауваження вона не реагує, конфліктує. У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Шаргородську міську раду із заявою з приводу неправомірного будівництва відповідачкою пандусу шляхом зайняття частини землі загального користування, через що створила перешкоди позивачам для заїзду автомобілем до їхнього будинку. 13 квітня 2021 року близько 15.00 години у присутності членів комісії міської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які прибули до по-мешкань сторін у справі з метою перевірки фактів порушення ОСОБА_2 благоустрою міста, відповідачка ображала позивачів, принижуючи їх честь та гідність, звинувачувала ОСОБА_1 у зловживанні алкоголем, ОСОБА_3 називала психічно хворою людиною. Образи відповідачки зафіксовані мобіль-ним телефоном. Висловлювання ОСОБА_2 є принизливими, образливими, такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені доказами. Відповідачка здійснила цілеспрямоване поширення неправдивих відомостей, порушуючи право позивачів на повагу до їх гідності, честі, маючи мету скомпрометувати їх як особистості в очах мешканців міста, працівників міської ради. ОСОБА_1 працює лікарем, довідкою від 27 травня 2021 року № 46 підтверджено, що на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Шаргородської централь-ної районної лікарні він не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарко-лога не звертався. Відповідний доказ наявний також щодо ОСОБА_3 . Відпо-відачка є конфліктною людиною, своєю поведінкою спонукала сусідів на звер-нення зі скаргами у різні інстанції. Її висловлюваннями позивачам завдана мо-ральна шкода самим фактом приниження честі, гідності, недоторканності діло-вої репутації шляхом поширення недостовірної інформації. Завдану моральну шкоду позивачі оцінили у 10000,00 гривень кожний та просили суд визнати та-кими, що не відповідають дійсності, порушують право кожного з них на повагу до честі, гідності, відомості про алкогольну залежність ОСОБА_1 , психіч-ну захворюваність ОСОБА_3 , висловлені ОСОБА_2 . Позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_2 протягом місяця з дня набрання чинності рішен-ням спростувати зазначені ними неправдиві відомості шляхом оголошення цьо-го спростування на вулиці біля будинку АДРЕСА_2 у присутності позивачів, посадових осіб Шарго-родської міської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та принести позивачам вибачення за порушення їхніх прав на повагу до честі та гідності. Також по-зивачі просили стягнути на їхню користь з ОСОБА_2 20000, 00 гривень, по 10000,00 гривень кожному у відшкодування завданої моральної шкоди, відшко-дувати їм понесені судові витрати у справі.

Розпорядженням в. о. голови Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 червня 2021 року дана цивільна справа передана на розгляд до Чернівецького районного суду Вінницької області.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права на повагу до гідності, честі, спростування завідомо неправдивих відомостей, стягнення моральної шкоди - відмовлено, стягнуто солідарно з позивачів на користь відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рі-шення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване рішення несправедливим, незаконним, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права. Виклавши у скарзі перебіг їхніх відносин з ОСОБА_2 , події, що безпосередньо призвела до звернення подружжя ОСОБА_7 в суд з даним позовом, вони зазначають, що ОСОБА_1 , який брав участь у засіданні суду першої інстанції, його адвокатом Ча-ленко Н. В. доведено поширення відповідачкою негативної, недостовірної ін-формації, що порушує особисті немайнові їхні права, ганьбить честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації позивачів, яка не є оціночним судженням ОСОБА_2 , оскільки вона наводила факти з особистого життя їхньої сім`ї. Запере-чуючи власну провокативну поведінку, ОСОБА_1 наводить витяг з відзи-ву ОСОБА_2 на позовну заяву, де, на його думку, висловлення та посилання відповідачки стосуються безпосередньо його та дружини. Стверджуючи завдан-ня моральної шкоди йому та подружжю, ОСОБА_1 зазначає, що праце-влаштований, його знає багато людей. Внаслідок висловлення ОСОБА_2 не-правдивої інформації навколо нього була штучно створена складна морально-психологічна ситуація, факт конфлікту обговорювався колегами по роботі, що може негативно вплинути на його ділову репутацію. Така ж ситуація склалася з ОСОБА_3 , розповсюджена інформація про яку може викликати сумнів у можливості в подальшому виконання нею обов`язків з обліку матеріальних цін-ностей, фінансів. Ситуація не пройшла безслідно для позивачів у відносинах з рідними, негативно вплинула на їхнє самопочуття, змусила їх офіційно підтвер-джувати те, що вони не перебувають на відповідних обліках, захищати свої права в суді.

Відповідачка ОСОБА_2 скориставшись передбаченим цивільним про-цесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 14 лютого 2022 року правом, подала відзив на апеляційну скаргу, що надійшов в апеляцій-ний суд 03 березня 2022 року. Вона не визнає апеляційну скаргу, вважає її без-підставною, а рішення суду законним. Посилаючись на норми ЦПК України в частині доказів та доказування, ОСОБА_2 вважає, що суд не повинен був брати до уваги, досліджувати диск із фіксуванням події 13 квітня 2021 року, з якого слідує, що ОСОБА_1 брутально висловлювався на адресу сина від-повідачки. Виклавши власний коментар пояснень опитаних судом свідків, від-повідачка наголошує на нестриманості скаржника всупереч доводам апеляцій-ної скарги, який не добирав висловлювань під час вказаної вище події. ОСОБА_2 вважає правильним застосування судом першої інстанції норм матеріаль-ного і процесуального права, якими обгрунтовані підстави відмови у позові, во-на просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а оскаржу-ване рішення суду без змін.

Позивачка ОСОБА_3 як особа, яка подала апеляційну скаргу, відпові-дачка ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися з неві-домих причин, будь-яких заяв від них не надходило. Про місце, день та час роз-гляду справи в порядку апеляційного провадження зазначені учасниці справи повідомлені в установленому порядку, що не заперечується ОСОБА_1 , адвокатом Кострицею В. С., які також не заперечують можливості розгляду справи по суті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у від-сутності позивачки та відповідачки. У відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про можливість і необхідність розгляду цієї справи у відсутності тих її учасниць, котрі не з`яви-лися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу відповідно позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Костриці В. С., дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність та обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляцій-ної скарги, колегія суддів визнає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, з яким не згідні позивачі, відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони мешкають по сусідству, між ними трива-лий час мають місце неприязні стосунки. 13 квітня 2021 року по місцю прожи-вання сторін виїхала комісія Шаргородської міської ради у зв`язку з перевіркою звернення ОСОБА_1 з приводу створення відповідачкою перешкод у нормальному доступі до його будинку, оскільки цьому заважає збудований нею пандус за рахунок частини земельної ділянки загального користування. Під час роботи цієї комісії стався конфлікт, зокрема, через висловлювання ОСОБА_2 позивачі й звернулися в суд, зазначаючи, що слова відповідачки не відпові-дають дійсності, порушують їхнє право на повагу до честі, гідності, принижу-ють їх ділову репутацію, що підтверджується довідками про не перебування на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті Шаргородської центральної районної лікарні позивача, про те, що ОСОБА_3 за психіатричною допо-могою у цей медичний заклад не зверталася.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, керуючись нормами статті 32 Конституції України, статей 201, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», роз`ясненнями, ви-кладеними у пункті дев`ятнадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про за-хист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юри-дичної особи», зауважив, що висловлювання ОСОБА_2 мало місце в умовах існуючого конфлікту, без прізвищ, імен конкретних осіб, за відсутності ОСОБА_3 , вони носять характер оціночних суджень особисто ОСОБА_2 та чинне законодавство у таких випадках передбачає право на відповідь за безпід-ставності поширених суджень. Як наслідок, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення у повному обсязі заявлених позовних вимог, та, відпо-відно, також у частині стосовно відшкодування моральної шкоди.

З висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно погодитися.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 29 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 стверджують про поширення відповідачкою від-носно них негативної, недостовірної інформації, що завдає шкоди їхній діловій репутації, ганьбить честь та гідність позивачів. Така інформація не є оціночним судженням ОСОБА_2 у зв`язку з наведенням нею фактів з особистого життя позивачів. Завдання моральної шкоди позивачам обгрунтовується їхнім соці-альним станом, авторитетом у колективі по місцю роботи, значимістю у середо-вищі оточуючих людей, зокрема, яким надаються певні медичні послуги.

Колегія суддів апеляційного суду з розумінням сприймає ситуацію, що, на жаль, склалася та має місце між сторонами у справі та жодним чином не зна-ходить виправдання нестриманій поведінці відповідачки у справі, яка залежить виключно від вихованості, усвідомленості та реального адекватного сприйняття перебігу конфлікту, що стався 13 квітня 2021 року.

Разом з тим доводи скаржників умотивовані сукупністю у загальному не-гативних відносин з відповідачкою, що тривають з 2020 року. Про це свідчить хоча б посилання осіб, котрі оскаржують рішення на суду, на зазначення від-повідачкою у відзиві на позовну заяву окремих фактів з їхнього сімейного жит-тя. Проте такі обставини не мали місця під час самого конфлікту, де вислов-лення ОСОБА_2 потягли подання до неї позову у суд. Відповідно, наведені аргументи не можна визнати доречними, застосованими у належний, послі-довний спосіб.

Проаналізувавши інформацію, про розповсюдження якої йдеться у справі, належить зробити висновок про відсутність у ній фактичних даних, вона дійсно є критикою відповідачки в силу її особистого ставлення до сусідів, мислення, рівня оцінки оточуючих. Інформація, висловлена відповідачкою, є оцінною, що виражена особою в залежності від її інтелектуального рівня, власного, особисто їй притаманного судження, за допомогою оцінних слів і словосполучень. Без сумнівів, висловлення ОСОБА_2 є голослівними та неспроможними саме по відношенню щодо позивачів. При цьому, разом з тим, небезпідставними є посилання відповідачки та її представника на порушення порядку представлен-ня суду диску із записом події від 13 квітня 2021 року, його переривчастості, з якого також убачається й певна поведінка ОСОБА_1 , що є одним із чин-ників того ж конфлікту, який стався у зазначений день між сусідами.

Судом першої інстанції дана вірна, об`єктивна оцінка показанням опита-них в судовому засіданні свідків, які, дійсно, не можна визнати однозначними, стверджувальними, такими, що надані на користь однієї із сторін та були б до-статніми, об`єктивно достовірними, виключно допустимими для ухвалення рішення на користь позивачів.

Через викладення у рішенні суду першої інстанції змісту норм матеріаль-ного права, якими обгрунтоване оскаржуване рішення, апеляційний суд не уба-чає необхідності дані норми повторювати у цьому рішенні, яким згідно з нор-мами статті 258 ЦПК України є також постанова суду. Необхідно лише зазна-чити, що суд першої інстанції не помилився у застосуванні норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовід-носини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61/21258св19) вказано, що «вирішуючи питання поширеної ін-формації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи».

Переглядом цієї цивільної справи, перевіркою законності й обгрунтова-ності рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд визнає висловлену ОСОБА_2 у єдиному конкрет-ному випадку під час конфлікту 13 квітня 2021 року інформацію в образливій формі, однак вона не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані ( чим доводяться неправомірні дії, рішення чи бездіяльність особи, котрої сто-сується інформація ), що не є ідентичним фактичним твердженням. Інформація, висловлювання якої не містить фактичних даних з огляду на характер викорис-тання мовних засобів, не є предметом судового захисту.

Як наслідок, слід визнати правильним оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шко-ди.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має пра-во в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юри-дичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі дока-зів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Апеляційний суд зазначає, що під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юри-дичних осіб, інтересів держави.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров про-ти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці дока-зів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Євро-пейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішен-нях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Кон-венції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до норм пунктів першого, другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись пунктом другим частини другої статті 141 ЦПК України, яким передбачено покладання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі відмови у позові на позивача, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 гривень у солідарному порядку.

З аналізу вказаних вище норм ЦПК України убачається, що солідарне стяг-нення витрат на професійну правничу допомогу чинним цивільним процесуаль-ним законодавством не передбачене. Солідарне зобов`язання є інститутом ци-вільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (статті 541-544 ЦК України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кре-диторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити борж-никові вимогу в повному обсязі, а у разі солідарного обов`язку боржників (солі-дарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кіль-кох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов'-язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встанов-лених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскіль-ки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору. Отже, судом першої інстанції у цій справі було помилково ототожнено інститут роз-поділу судових витрат ( витрат на професійну правничу допомогу ), закріпле-ний у ЦПК України, із солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інс-титутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором ( стаття 541 ЦК України ).

Якщо позов майнового характеру задоволений солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у ви-значених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, як уже зазначалося, законом не пе-редбачене. Натомість суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема статей 137, 141 ЦПК України. Проте зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат у цій справі, його рішення у цій частині суперечить правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, у додатковій постанові Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17 ( з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції про виправлення описки від 06 липня 2018 року ), від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4105/18.

На підставі викладеного оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29 грудня 2021 року підлягає зміні щодо розподілу судових витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Також з матеріалів справи слідує, що у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скаржники сплатили у дохід держави 6129,00 гривень судового збору, по 3064,50 гривень кожний. До сплати ж підлягало 7491, 00 гривня ( 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги ). Тобто, з позивачів необхідно достягнути в дохід держави недоплачений судовий збір у розмірі 1362,00 гривень, по 681,00 гривні з кожного.

Керуючись статтями 367, 368, 372, 374 - 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування завідомо неправдивих відомостей, стягнення моральної шкоди змінити в частині розподілу судових витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції викласти у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень, по 2000,00 гривень з кожного.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у дохід держави недоплачений судовий збір у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції у розмірі 681,00 гривні з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський