АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/6492/21

провадження 822/194/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Литвинюк І.М.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилалась на те, що займала посаду заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області від 30 серпня 2021 року №143-к позивача було звільнено з посади заступника начальника Управління з 31 серпня 2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки жодних наказів про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, виконавчою дирекцією Фонду не видавалось, а відтак були відсутні правові підстави для затвердження нового штатного розпису.

Просить суд визнати незаконним і скасувати наказ про її звільнення, поновити на займаній посаді, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому вимоги про визнання наказу незаконним та скасування його, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив усі обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи апелянта зводяться до того, що в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області не відбулися зміни в організації виробництва і праці, не було скорочення чисельності або штату працівників, а відтак - були відсутні правові підстави для звільнення позивача.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецької області №67-К від 25 липня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, в порядку переведення із виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецької області №464-К від 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 з 02 січня 2018 року переведено на посаду заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецької області №143-К від 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області з 31 серпня 2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до протоколу №1 засідання комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області від 11 червня 2021 року встановлено перелік працівників, які належать до категорії тих, що не підлягають звільненню, за ініціативою роботодавця та перелік працівників із зазначенням показників кваліфікації та продуктивності праці, а також переваг на залишення на роботі при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с.36-38).

Згідно з попередженням Управління виконавчої дирекції Фонду в Чернівецькій області №01-15-1370 від 11 червня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано посаду заступника начальника відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду управління, від ознайомлення з яким остання відмовилась (а.с.41);

Відповідно до актів №3 від 11 червня 2021 року, №6 від 22 червня 2021року, №4 від 11 червня 2021 року, №8 від 22 червня 2021 року, складених комісією, підтверджено факт того, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення із наказом №101-к від 10 червня 2021 року «Про попередження працівників управління про зміни істотних умов праці, зміни в штатному розписі і структурі та про наступне їх вивільнення» та попередженням від 11 червня 2021 року №01-15-1370 (а.с.39- 43).

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 12 серпня 2021року №1917-09-1 погоджено звільнення ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 року (а.с.44).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працюУкраїни та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Судом першої інстанції правильно установлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності та штату працівників, в тому числі й посада позивача, остання попереджалася про вивільнення за два місяці з дати її попередження.

Разом з цим, ОСОБА_1 до звільнення пропонувалась інша робота на посаді заступника начальника відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду Управління з 01 вересня 2021, однак остання від запропонованої посади відмовилась. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги трудового законодавства (ст. 40 ч.2, ст. 49-2 ч.3 КЗпП України) щодо працевлаштування працівника.

Разом з тим, слід зазначити, що жодним законодавчим чи нормативним актом України не встановлено форму персонального попередження про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі і скорочення чисельності та штату працівників. Тому, наявні в матеріалах справи докази підтверджують позицію відповідача, в той час позивачем такі докази не спростовано.

Встановивши, що звільнення позивача з роботи було проведено з додержанням вимог трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги останнього про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2019 (справа №487/3848/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи за ініціативою роботодавця без наявності встановлених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України підстав - за відсутності змін в організації виробництва та праці, які б супроводжувались скороченням чисельності та штату працівників, не заслуговують на увагу і спростовуються штатним розписом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, який затверджено 25 травня 2021 року.

Відповідно до штатного розпису від 25 травня 2021 року виведено дві посади заступника начальника управління та введено посади заступника начальника управління - начальника фінансово- економічного відділу управління у фінансово-економічному відділі та заступника начальника управління - начальника відділу медичних та соціальних послуг управління у відділі медичних та соціальних послуг.

Вказане підтверджує, що в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області дійсно проводилися зміни в організації виробництва і праці, а тому твердження апелянта про фактичне перейменування посад не відповідає дійсності.

Оскільки апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області відбулися зміни в організації виробництва і праці, а тому висновки апелянта про наявність у штатному розписі, який вводиться в дію з 01 вересня 2021 року, рівноцінної займаній нею посаді (той же посадовий оклад та обсяг посадових обов`язків), яка апелянту не була запропонована, що призвело до недотримання управлінням порядку вивільнення, що передбачений ч.3 ст. 492 КЗпП України є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, є безпідставними, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 квітня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

І.М. Литвинюк