РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/1946/20

Провадження № 22-ц/4815/34/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Дубенського міськрайонного суду із вищевказаним позовом, в якому просить надати малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , з метою навчання у початковій школі у супроводі матері ОСОБА_4 з дня набрання рішенням законної сили і до 31 серпня 2022 року. Рішення просить допустити до негайного виконання. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Надано малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з метою навчання в початковій школі, у супроводі матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з дня набрання рішенням законної сили і до 31 серпня 2022 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Зазначає, щояк позивач та і відповідач мають рівні права та обов`язки відносно своєї малолітньої дочки.

Стверджує, що надавав згоду на тимчасовий виїзд доньки в супроводі матері за кордон, однак позивач не забезпечила її повернення до України.

За таких обставин вважає, що вирішувати питання щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері без згоди батька можливо лише після повернення її в Україну.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначає, що з доводами в апеляційній скарзі не погоджується в повному обсязі. Просить рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 141, 150, 153, 155, 157 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є зазначені по справі сторони (а.с. 11).

Позивачка ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с.10,12-13).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2015 року, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце поживання доньки ОСОБА_5 , з матір`ю ОСОБА_4 (а.с.14).

Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду від 08.05.2019, Рівненський апеляційний суд постановою від 07 лютого 2019 року, яку залишено без змін, скасував рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.10.2018 про позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини та поклав на орган опіки та піклування виконкому Рівненської міськради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем (а.с.18-21).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 . Шлюб зареєстровано 09.11.2017 (а.с. 15).

Сторонами не заперечувалось, що їх донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час подання позову та його вирішення судом разом із матір`ю проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.25,26).

Рішенням Воєводи Великопольського від 23.11.2020 року неповнолітній ОСОБА_8 надано дозвіл на тимчасове перебування для члена сім`ї іноземця на території Республіки Польща до 07.10.2023 року (а.с.63,64).

13 травня 2020 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно номер PESEL ( Powszechny Elektroniczny System Ewidencji Ludno ci ), тобто ідентифікаційний номер електронного обліку населення, що призначається фізичній особі (а.с.24).

З 01 вересня 2020 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 1 класу 2020/2021 навчального року початкової школи з інтеграційними відділами №9 імені Богатерув Вестерпляте в Коніні. Згідно з освітньою програмою навчання закінчить у 2028 році (а.с.26).

04.09.2020 позивачка зверталась з досудовою пропозицією до відповідача щодо надання письмового нотаріального дозволу на тимчасові поїздки доньки ОСОБА_11 за кордон з метою навчання в початковій школі (а.с.30-31).

Згідно виписки з листування сторін у соціальній мережі «viber», відповідач просить «зняти з нього аліменти» в обмін на «всі потрібні дозволи» (а.с.17).

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Пунктами 3, 4 названих Правил, перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, а за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Колегія суддів враховує позицію Великої Палати, викладену в постанові від 04.07.2018 справа № 712/10623/17, однак, застосування висновків в даній справі є недоцільним, адже на час розгляду справи малолітня ОСОБА_10 вже тимчасово проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_12 на території Республіки Польща, навчається в школі, а тому вирішення питання щодо надання їй дозволу на виїзд за кордон є передчасним, і може бути вирішено у судовому порядку у разі повернення дитини до України, що узгоджується з висновком сформованим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2021 у справі № 523/5462/19.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

РішенняДубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21.04.2022 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.