Справа № 130/3222/21
Провадження № 22-ц/801/794/2022
Провадження № 22-ц/801/486/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К.А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 рокуСправа № 130/3222/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Генсіровської Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та на додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2022 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Шепель К.А.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління освіти Жмеринської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення зарплати за час незаконного відсторонення від роботи.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 2004 року працює вчителем початкових класів в ЗЗСО І-ІІІ ст №4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області.

Зазначає, що в листопаді 2021 року зіштовхнулася із грубим порушенням її конституційних прав зі сторони відповідача, оскільки останнім постійно вимагалася медична інформація щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2. 8 листопада 2021 року ОСОБА_1 було вручено наказ про відсторонення від роботи за № 80-к/тр з підстав відсутності щеплення від зазначеної хвороби Разом з тим, в її трудовому контракті, посадовій інструкції чи в будь-якому іншому документі, підписаному сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення немає. Як на підставу позову вказувала на те, що вакцинація від COVID-19 не відноситься до переліку обов`язкових щеплень, а тому відсторонення її від роботи є незаконним.

ОСОБА_1 вказує, що у відповідача не було підстав, передбачених чинним законодавством, для відсторонення її від роботи. Її відмова від вакцинації не може бути правовою підставою для відсторонення від роботи. Вважає, що дана вакцина не пройшла всіх етапів дослідження, є експериментальною. А роботодавець не може примушувати працівників вакцинуватися від короновірусної хвороби. Таким чином, своїм наказом відповідач фактично порушив конституційне право позивача на працю.

Позивач зазначає, що на даний час чинним законодавством України не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплень від хвороби COVID-19.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові, вказує з 8 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення від COVID-19 є обов`язковим для працівників закладу освіти. Станом на 8 листопада 2021 року позивачем не було надано ні документа, який підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19, ні довідки про абсолюті протипоказання відповідно до Переліку медичних показань та застережень до профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16 березня 2021 року № 595, ні негативного результату тестування. Тому Наказом Закладу освіти від 8 листопада 2021 року № 80-к/тр ОСОБА_1 вчителя початкових класів, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 8 листопада 2021 року до моменту пред`явлення сертифікату щеплення від COVID-19.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області від 8 листопада 2021 року № 80- к/тр «Про відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19», в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2022 року доповнено зміст рішення наступим: «Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя початкових класів Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області».

Не погодившись з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. Також просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що суд не взяв до уваги, що вчителі підлягають обов`язковому щепленню відповідно до наказу МОЗ від 4.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», у разі відмови або ухилення від профілактичного щеплення в порядку п.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 9.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» працівники закладів освіти підлягають відстороненню від роботи до усунення причин відсторонення. Крім того суд не звернув увагу, що керівник навчального закладу на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від виконання обов`язків. Також, суд невірно зазначив про незаконність вимоги відповідача надати позивачу докази проведення нею щеплень та інформації про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Крім того скаржник вказує, що ухвалюючи додаткове рішення, суд не звернув увагу на те, що поновлення на посаді можливе у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, а в даному випадку позивача відсторонено від роботи. В разі скасування наказу про відсторонення, позивач одразу приступає до виконання своїх трудових обов`язків.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління освіти Жмеринської міської ради не скористалась.

Директор Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та вказав, що заявлені вимоги скарги підтримує.

В судове засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління освіти Жмеринської міської ради також не з`явилася, належним чином повідомлена.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістомст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду та додаткове рішення не відповідають.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, остання з 01.09.2021 по теперішній час працює в ЗЗСО І-ІІІ ст №4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області вчителем початкових класів (а.с.13-14).

ОСОБА_1 отримує заробітну плату, з 01.09.2021 по 31.10.2021 їй нараховано 24485,07 грн (а.с.15).

Позивач 2 листопада 2021 року надала директору ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 4 Бігуну М.Й. заяву, в якій вказала, що має право не розголошувати інформацію про стан свого здоров`я та просила не нехтувати її правом на працю. Зауважила, що інформація про стан її здоров`я і наявність вакцинації становлять лікарську таємницю і не підлягають розголошенню без її згоди (а.с. 11).

05.11.2021 відповідачем позивача повідомлено, що відповідно до ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України ««Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153, постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 з 08.11.2021 її буде відсторонено від роботи, що спричинило таке відсторонення (а.с.12).

Наказом 80-к/тр від 08.11.2021 Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №4 КВ Жмеринської міської ОТГ Вінницької області ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати до моменту усунення причин. З цим наказом позивач була ознайомлена під особистий підпис (а.с.7-8).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено норми чинного законодавства про працю щодо відсторонення позивача від роботи. В свою чергу профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а тому відповідач незаконно вимагав від позивача надати докази наявності щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Також судом вказано, що наказ МОЗ України від 04.10.2021 №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вирішуючи спір суд керувався п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та зробив висновок, що посилання відповідача в наказі на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 не може будь-яким чином змінити процедуру відсторонення, яка визначена даним Законом, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативним актом, тобто має нижчу силу і не може змінювати правове регулювання, визначене законом.

Крім того, суд першої інстанції зобов`язав відповідача виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, оскільки на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати. Тому право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу від 08.11.2021 № 80- к/тр про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.46 КЗпП України, за якою відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти, як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільнені працівника від обов`язків виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільнені роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою, створювати умови для її виконання.

Вінницький апеляційний суд звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що на її переконання вакцинація від COVID-19 не відноситься до переліку обов`язкових щеплень, а тому відсторонення її від роботи є незаконним. При цьому позивач не посилався на те, що вона має абсолютні протипоказання до проведення такого щеплення та має відповідний медичний висновок про наявність протипоказань до такої вакцинації. Натомість наголошувала на відмові від такого щеплення, вважаючи його необов`язковим, а вакцину-експериментальною.

Так, суд першої інстанції застосовуючи ст.46 КЗпП України, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийшов до висновку, що п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 слід розуміти не як надання повноважень для відсторонення працівників, а як наголошення необхідності дотримання закону, зокрема, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», яка і регулює процедуру такого відсторонення.

Такий висновок є помилковим і зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права до виниклих правовідносин, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового у відповідності ч.2 ст.376 ЦПК.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначені хвороби, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими: дифтерія, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Міністерство охорони здоров`я, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановити перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, який набув чинності 8.11.2021, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Це працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, зокрема спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

При цьому вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.

З 8 листопада 2021 року набули чинності зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, внесені постановою КМУ від 20 жовтня 2021 р. № 1096. Зокрема, пункт 41-6 доповнено нормою щодо відсторонення працівників: «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щеплення, затвердженим наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (мінімальна зарплата); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень працівників, які підпадають під обов`язкове щеплення, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Наказ МОЗ №2153 від 4 жовтня 2021 року, по суті, визнав обов`язковим щеплення від COVID-19 для певних професій, зокрема і для професії позивача.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і власне нещепленого працівника.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою від ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу діяв у межах своїх повноважень і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153, ст. 26 Закону України «Про освіту» та ст. 46 КЗпП правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19.

Відтак суд першої інстанції помилково зазначив, що відповідач неправомірно посилався в наказі на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236, яка має нижчу юридичну силу і яку слід розуміти не як надання повноважень для відсторонення працівників, а як наголошення необхідності дотримання закону, а саме п.5 ч.1 ст.7 Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Вирішуючи спір суд першої інстанції застосував норми Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», які в даному випадку не підлягають до застосуванню до спірних правовідносин і як наслідок дійшов до неправильного висновку про задоволення позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладені обставини, Вінницький апеляційний суд вважає, що відсторонення від роботи позивача було здійснено відповідачем відповідно до норм чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Щодо вимоги позивача про поновлення на посаді, яка вирішена судом шляхом ухвалення додаткового рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції в додатковому рішенні поновив позивача на роботі вихователя закладу середньої освіти, при цьому взагалі не мотивував свій висновок, обмежившись посиланням на існування пояснень сторін і наявність доказів.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поновлення на посаді можливе у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, а в даному випадку позивача відсторонено від роботи.

Наказу відповідача про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади матеріали справи не містять.

Відтак, поновлення судом першої інстанції позивача на посаді є помилковим , а висновки суду з цього питання не відповідають матеріалам та обставинам справи.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2022 року у даній справі також підлягає скасуванню.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач в супереч ст.ст.12,81 ЦПК України не довів обставин, які мають значення для справи і на які він посилався у позові, як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи спір, суд формально підійшов до його вирішення, не дав належної правової оцінки доказам справи і як насідок прийшов помилкового висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права , неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1362,00 гривень за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), яку поніс відповідач, звертаючись до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою, від сплати якої позивач не звільнена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області - задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 березня 2022 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області судовий збір в розмірі 1362,00 гривень, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.Ю. Береговий

Т.Б. Сало