Справа № 450/2749/18 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/244/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.

з участю представника апелянта адвоката Свищо С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Львівського апеляційного суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Мусієвського В.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

в серпні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення № 271 від 30 березня 2017 року, прийняте Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 0346 га, кадастровий № :01:002:2103, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрації права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Мотивував свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить земельна ділянки площею 0, 0423 га, кадастровий № :01:004:0022. Оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області його сусіду ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність зазначену земельну ділянку. Зазначає, що передача у власність цієї земельної ділянки позбавляє його можливості проїзду до його будинку. Так, ділянка відповідача ОСОБА_2 охоплює проїзд, який завжди існував на цій території. Вказує, що відповідач весною 2018 року почав перекривати в`їзд на його територію та повідомив, що проїзд ним приватизований і він не буде пропускати автомобілі на його земельну ділянку. Вважає, що при наданні ОСОБА_2 земельної ділянки у власність не враховані інтереси власників сусідніх ділянок, а відповідач Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області при ухваленні оскаржуваного рішення не дотрималась норм чинного законодавства та всебічно не дослідила технічну документацію, необхідну для затвердження меж земельної ділянки. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

Вважає рішення необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без дотримання норм процесуального права, та що фактичні обставини, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають дійсності. Зокрема, зазначає, що набуттям права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 порушується право позивача на користування спільним заїздом. Мирова угода, яка була взята судом до уваги, не врегульовує спірні відносини, що є предметом даного позову. Суд помилково зазначив, що мировою угодою передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2 - спільний заїзд до будинків Гутника, ОСОБА_3 , Служали та ОСОБА_4 .

Зазначає, що відповідно до вимог статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місце знешкодження та утилізація доходів тощо).

Вказує, що оскаржуване рішення № 271 Сокільницької сільської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , не містить обґрунтування суспільної необхідності у вилученні спільного проїзду/доїзду до будинку позивача і передачу вилученої земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 . Сокільницька сільська рада без згоди з землекористувачем ОСОБА_1 прийняла рішення про вилучення земельної ділянки, що перебувала у статусі землі загального користування, що суперечить Закону.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Свищо С.М. в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів надання позивачу права користування земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 суду надано не було. Окрім того не було надано суду жодного належного та допустимого доказу існування спільного заїзду на його ділянку, який проходить по земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 та доказів, які б підтверджували наявність домовленостей, встановлення сервітуту тощо між сторонами щодо користування частиною земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 .

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 271 від 30 березня 2017 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано йому в приватну власність земельну ділянку площею 0,0346 га за кадастровим № :001:002:2103, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134915130 від 20 серпня 2018 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 10 серпня 2018 року стверджується, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0423 га за кадастровим № :01:004:0022, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 , така межує від точки «А» до точки «Б» з землями загального користування (спільний заїзд), від точки «Б» до точки «В» - з землями загального користування (спільна стежка), від точки «В» до точки «Г» - з землями ОСОБА_5 , від точки «Г» до точки «Д» - з землями ОСОБА_6 , від точки «Д» до точки «А» - з землями ОСОБА_5 .

Аналогічна інформація міститься і у плані меж земельної ділянки кадастровий № :01:004:0022, який є частиною державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 020930, виданого ОСОБА_7 .

З ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області про закриття провадження у справі у зв`язку з визнання мирової угоди від 25 листопада 2015 року у справі № 450/2386/13-ц слідує, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 укладено мирову угоду, згідно умов якої визначено порядок користування/розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 земельну ділянку площею 345,9 кв.м. з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 2,10 м, 24,17 м, 2,43 м, 2,24 м, 2,20 м, 4,34 м, 2,52 м, 10,53 м, 3,12 м, 20,50 м, 9,01 м, 5,64 м, 14,19 м, 6,25 м, 3,20 м.

Крім того, ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 надано сервітут на земельній ділянці відповідача з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки:1,03 м, 10,91 м, 2,65 м, 4,49 м, 2,32 м, 2,09 м, 2,14 м, 22,94 м, 1,85 м, 3,11 м, 3,20 м, 2,10 м, 24,17 м, 2,43 м, 2,24 м, 2,20 м, 4,34 м, 2,52 м, 10,53 м.

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 03 грудня 2016 року встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0346 га за кадастровим № :01:002:2103 за адресою: львівська АДРЕСА_1 .

Як вбачається з кадастрового плану зазначеної вище земельної ділянки, вона від точки «А» до точки «Б» межує з землями загального користування, від точки «Б» до точки «В» - з землями ОСОБА_10 , від точки «В» до точки «Г» - з землями ОСОБА_8 , від точки «Г» до точки «Д» - з землями ОСОБА_7 , від точки «Д» до точки «А» - з землями ОСОБА_11 .

Аналіз наданих Сокільницькою сільською радою викопіювання з Генерального плану с. Сокільники та викопіювання з кадастрової карти, підтверджує, що межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 не охоплють проїзд до будинку позивача ОСОБА_1 ( т- 2 а.с.69, 70, 72).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до вимог статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Реєстрація права власності на земельну ділянку проводиться лише в порядку виконання вимог частини 1 статті 116 ЗК України шляхом прийняття відповідного рішення уповноваженого органу на підставі відповідної землевпорядної документації, розробленої, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному статями 122, 123 ЗК України.

Приписами статті 126 ЗК України встановлено, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач не набув ні право власності, ні право користування спірною земельною ділянкою, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність порушення оскаржуваним рішенням сільської ради прав позивача та його законних інтересів є правильним.

Частиною 2 статті 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, ОСОБА_2 отримав спірну земельну ділянку у власність відповідно до вимог законодавства, і підстави для скасування державної реєстрації права власності за ним відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Крім того, 10 грудня 2021 року від Сокільницької сільської ради надійшла заява про поворот виконання рішення. Таку мотивують тим, що оскільки постановою Верховного Суду скасовано ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року про накладення штрафу, Сокільницькою сільською радою такий сплачено в розмірі 11 350 грн 00 коп., на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 29 липня 2021 року, вважають, що з урахуванням приписів статті 444 ЦПК України їм необхідно повернути сплачену суму штрафу.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні такої слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

У рішеннях Конституційного суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 визначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Приписами статті 444 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для застосування такої.

З матеріалів справи убачається, що постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року скасовано ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, якою застосовано до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу з розмірі 5 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, та стягнуто з Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області в дохід державного бюджету України, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі 5 (п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 11 350 грн. 00 коп.

Тобто, судом касаційної інстанції не постановлено нового судового рішення про відмову чи задоволення вимог, закриття провадження чи залишення без розгляду.

Відтак, в даному випадку є недоречним застосування приписів статті 444 ЦПК України, і як наслідок постановлення судового рішення про задоволення заяви про поворот виконання рішення, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні заяви Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про поворот виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

У задоволенні заяви Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про поворот виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2022 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.