Справа № 177/213/22
Провадження № 2/177/358/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 квітня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був рідним дядьком ОСОБА_1 , а також встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку Б, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею10,6 кв.м. та паркану № 2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач вказувала, що у визначений законом строк вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті дядька - рідного брата її батька - ОСОБА_3 . Спадковою масою є житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів документів, що посвідчують право спадкодавця на спадкове майно, а також через відсутність документів на підтвердження факту родинних відносин між нею та дядьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що її батько ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були рідними братами, але свідоцтва про їх народження втрачені, а Держаний архів Кіровоградської області надав інформацію про відсутність актових записів про народження вказаних осіб, книги реєстрації актів громадянського стану про народження у с. Луганка Петрівського району за 1936 та 1938 роки до архіву не передавалися, їх місцезнаходження не відоме. Разом з тим, підтвердженням факту родинних відносин є записи в погосподарських книгах. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були рідними братами, то вона відповідно є донькою ОСОБА_4 та племінницею ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли відповідно ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_7 склав заповіт заповівши все свою майно сину ОСОБА_3 .

Домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складалося з двох окремих житлових будинків, володільцями яких були ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , кожен по Ѕ частці вказаного домоволодіння. Рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради № 87 від 24.05.2001 вищевказані два будинки в домоволодінні виділено в окремі домоволодіння, а саме: один будинок за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 (її батьку), а інший за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 (її діду). При цьому ОСОБА_4 право власності на будинок за життя оформив у визначеному законом порядку, а після його смерті будинок успадкувала сестра позивача - ОСОБА_2 . Позивач спадщину після смерті батька не оформлювала, оскільки була наявна сімейна домовленість, що будинок батька буде спадщиною сестри, а будинок за адресою: АДРЕСА_1 буде їй, оскільки дядько та брат були досить близькі, фактично проживали однією родиною, вказані будинки були ідентичними, а дядько був інвалідом та власної родини, дітей не мав.

Однак ОСОБА_4 , дядько позивача, фактично прийнявши спадщину після батька, право власності на будинок на власне ім`я не переоформив, тому будинок залишається оформленим на ім`я діда, як Ѕ домоволодіння. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивач претендує на спадщину, яка відкрилася після його смерті, однак вказані обставини перешкоджають позивачу реалізувати право на спадкове майно в позасудовому порядку, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити (а.с. 49).

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та вважала їх обґрунтованими (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_9 », є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджено копією свідоцтва про народження та одруження позивача (а.с. 7-9).

ОСОБА_4 , батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13). Дядько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народжений в с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Позивач зазначала в позові та відповідач не заперечив, що свідоцтва про народження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не збереглися, є втраченими. Згідно відповіді Державного архіву Кіровоградської області від 06.12.2021 за вих. Г-2101/3541/02-07, наданої на запит ОСОБА_1 , слідує, що у книгах реєстрації актів громадянського стану про народження у населених пунктах Петрівського району Миколаївської (нині Олександрійський район Кіровоградської області) за 1936 рік актовий запис про народження ОСОБА_3 відсутній, а книги реєстрації актів громадянського стану про народження у с. Луганка Петрівського району за 1936 рік до архіву на зберігання не надходили, місцезнаходження документів архіву не відоме (а.с. 15).

Незважаючи на це, той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були рідними братами підтверджується даними погосподарської книги за адресою: АДРЕСА_1 , згідно записів в якій родину ОСОБА_4 складали крім дружини та дітей, в тому числі дочок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , його батько - ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_3 , 1936 р.н., який мав ІІ групу інвалідності (а.с. 16, 26). Останні мають однакове прізвище « ОСОБА_9 » та однакове по батькові « ОСОБА_13 ». Крім цього, про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були рідними братами вказувала позивач та не заперечив відповідач, який визнав обставини справи та поданий позов.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були рідними братами, то відповідно позивач доводилася племінницею спадкодавцю ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин та інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , встановивши, що вона є його племінницею, а він відповідно доводився їй дядьком.

Батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли відповідно 27.11.1993 року та 20.01.1994 року (а.с. 17-19).

За життя ОСОБА_7 йому належало право приватної власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконавчого комітету № 309 від 27.11.1987. Згідно даного свідоцтва, домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складалося з 2-х жилих будинків з надвірними побудовами (а.с. 21).

30.08.1983 ОСОБА_7 склав заповіт, яким все своє майно яке буде належати йому на момент смерті заповів своєму синові ОСОБА_3 (а.с. 20).

24.05.2001 виконавчий комітет Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області прийняв рішення № 87 від 24.05.2001 «Про виділення в окреме володіння будинку ОСОБА_4 », згідно якого слідує, що на два житлові будинки, які належали ОСОБА_4 та ОСОБА_7 раніше було оформлено два свідоцтва на право власності, в яких вказано про належність по Ѕ частині домоволодіння, замість зазначення про цілі частини домоволодіння, у зв`язку з чим вирішено виділити в окремі домоволодіння два житлові будинки в АДРЕСА_1 , видавши ОСОБА_4 свідоцтво на право власності на будинок АДРЕСА_1 (розміром 5,0х8,85) із закріпленням земельної ділянки розміром 0,15 га, а ОСОБА_7 видати свідоцтво на право власності на будинок АДРЕСА_2 , із закріпленням земельної ділянки розміром 0,15 га (а.с. 23).

Як слідує з КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 08.10.2021 за вих. № 192229 (а.с. 22), ОСОБА_7 мав зареєстроване право власності на Ѕ частку домоволодіння, що складалося з двох житлових будинків з надвірними забудовами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення виконкому Лозуватської сільської ради № 87 від 24.05.2001 виділено в окремі домоволодіння два житлові будинки за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , з видачею свідоцтв про право власності на кожен будинок, але власник будинку за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 правовстановлюючий документи не змінив (а.с. 22).

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до прийняття рішення виконавчого комітету від 24.05.2001, чим й зумовлено не переоформлення ним в БТІ права на майно. Однак, вищевказані обставини свідчать, що рішенням від 24.05.2001 виконавчий комітет сільської ради фактично виділив будинки, які належали на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та складали єдине домоволодіння, в окремі домоволодіння, що не позбавляло ОСОБА_7 право власності на будинок, що вже йому належав на підставі рішення від 03.08.1998 (а.с. 21), а фактично відбулося лише виділення належного йому будинку, що був Ѕ частиною домоволодіння, в окреме домоволодіння з присвоєнням адреси: АДРЕСА_2 . Відповідно, суд приходить до висновку, що на момент смерті ОСОБА_7 , вказаний будинок належав йому на праві власності та відповідно входив до складу спадщини, що відкрилася після його смерті.

Будинок АДРЕСА_2 , що належав на праві власності ОСОБА_4 , увійшов до складу спадщини після його смерті та був успадкований його донькою ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 24-25).

Як слідує з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася виключно ОСОБА_1 , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. З матеріалів спадкової справи слідує, що на день відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 один, заповіт в сільській раді від його імені не посвідчувався (а.с. 5). Про відсутність інших спадкових справ відкритих після його смерті та відсутність заповітів складених від його імені свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру (а.с. 60-64).

З матеріалів вказаної спадкової справи слідує, що на момент смерті ОСОБА_7 (діда позивача) з ним за адресою: АДРЕСА_1 проживала дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_3 , а на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 за вказаною адресою з нею проживав лише ОСОБА_3 - син. Згідно матеріалів справи, після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спадкові справи не відкривалися, заповіт від імені ОСОБА_8 не посвідчувався, а ОСОБА_7 за життя складено заповіт від 30.08.1983 року, яким він все своє майно заповів сину ОСОБА_3 (а.с. 65-76).

Виходячи з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , до відносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню норми щодо спадкування визначені ЦК УРСР.

Так, відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським

організаціям.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

При цьому, згідно ст. 548 ЦК УРСР, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 був спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 , він проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, після його смерті продовжив проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а отже фактично прийняв спадщину за повітом після смерті батька ОСОБА_7 , до складу якої входив і вказаний будинок.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя успадкував після смерті батька ОСОБА_7 , в порядку спадкування за заповітом, житловий будинок АДРЕСА_2 . Оскільки спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу отримання свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_3 йому належало право власності на вказаний будинок, а тому вважає за можливе встановити факт належності йому за життя вказаного будинку, адже від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізації права на спадкування у позивача.

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до відносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню норми ЦК України.

Так, відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 - 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258, 1261-1262 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки позивач ОСОБА_1 , будучи племінницею спадкодавця, реалізуючи право на спадкування визначене ч.3 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення), звернулася до нотаріуса, у визначений законом строк, з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці за законом відсутні, а заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався, вона є такою, що реалізувала право на спадщину за законом після смерті дядька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім`я спадкодавця, відсутністю документів, які в позасудовому порядку могли б посвідчити факт її родинних відносин з дядьком, постановою нотаріуса від 10.12.2021 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 78).

Оскільки в ході судового засідання знайшли своє підтвердження факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем та факт належності спадкодавцю за життя будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку Б, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 10,6 кв.м. та воріт № 2 (а.с. 28-32), позасудові способи реалізації права на спадкування позивачем вичерпано, суд вважає за необхідне, з метою захисту не визнаних прав позивач, встановити факт родинних відносин між нею та дядьком ОСОБА_3 , факт належності йому за життя спадкового майна та визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_3 , за правом представлення.

Керуючись ст. ст. 4-5, 13, 76, 206, 258-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводився рідним дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а вона відповідно є його племінницею.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належав на праві приватної власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку Б, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 10,6 кв.м. та воріт № 2, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правом представлення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.В. Березюк