Ухвала

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 537/4452/20

провадження № 61-3698cк22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями, встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у вільному користуванні житловим будинком та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом надання їй ключів від дверей житлового будинку та надання вільного безперешкодного доступу до будинку з господарськими будівлями, а також просила встановити порядок користування вказаним житловим будинком та господарськими будівлями, виділивши у її користування кімнату, площею 8,8 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату, площею 7,8 кв. м, залишивши у спільному користуванні тамбур «1», площею 1,1 кв. м, кухню «2», площею 6,2 кв. м, санвузол «5», площею 6,0 кв. м.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у реалізації нею права на користування належної ОСОБА_1 Ѕ частиною домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом передачі ОСОБА_2 ключів від вхідних дверей, надання вільного та безперешкодного доступу до вказаної частини житлового будинку. В задоволенні іншої частини позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2020 року справу № 537/4452/20 визнано малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями, встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков