Дата документу 25.04.2022 Справа № 331/2717/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2717/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1068/22 Гнатик Г.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Швайковського Анатолія Анатолійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Кредитна спілка «Хортиця» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу, посилаючись на те, що 10 липня 2007 року між Кредитною спілкою «Хортиця» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту № 90, відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов`язався в строк до 10 липня 2007 року видати позичальнику кредит в розмірі 5 670 грн. строком на шість місяців, а позичальник зобов`язується прийняти суму, додержуючись умов цього договору, сплачувати проценти за користування кредитом, та погасити свою заборгованість перед кредитором у строки, передбачені цим договором.

Зазначає, що Кредитна спілка «Хортиця» свої зобов`язання виконала та надала відповідачу кредит у сумі 5 670 грн.

В забезпечення вимог кредитного договору 10 липня 2019 року між Кредитною спілкою «Хортиця» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитною спілкою по зобов`язанням члена КС ОСОБА_3 за повернення грошового кредиту, отриманого в спілці, та сплату процентів згідно договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року.

Відповідальність поручителя настає в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями перед кредитною спілкою.

14 січня 2012 року відповідач ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконали, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року з відповідачів було стягнуто на користь кредитної спілки суму боргу за кредитним договором у розмір 19 489,72 грн., в тому числі суму боргу за тілом кредиту у розмірі 5 670 грн.

Також рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року з відповідачів стягнуто проценти згідно п. 2.3. договору кредиту у розмірі 12 417,30 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 119,60 грн., які були нараховані станом на 20 липня 2016 року.

Зазначені рішення набрали законної сили 06 січня 2015 року та 07.11.2016 року відповідно, проте, відповідачі ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку, обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на них рішенням суду, в повному обсязі не виконали.

Відповідно до п. 2.3. договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, кредитом має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Проценти згідно з п. 2.3 договору кредиту за період з 21 липня 2016 року по 19 червня 2019 року складають 12 054,42 грн., інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по травень 2019 року складають 2 256,02 грн.

Загальна сума боргу складає 14 310,44 грн.

Зазначає, що відповідачі в добровільному порядку заборгованість не сплачують.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути солідарно з відповідачів проценти згідно п. 2.3 договору кредиту за період з 21 липня 2016 року по 19 червня 2019 року у розмірі 12 054,42 грн., інфляційні втрати за перерід з вересня 2016 року по травень 2019 року у розмірі 2 256,02 грн., а разом 14 310,44 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Хортиця» проценти згідно п. 2.3 договору кредиту за період з 21 липня 2016 року по 19 червня 2019 року у розмірі 12 054,42 грн., інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по травень 2019 року у розмірі 2 256,02 грн., а разом 14 310,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960,50 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Швайковський А.А. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом прийнято рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Залишилось поза увагою, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. На підставі судового рішення від 25 грудня 2014 року вимоги кредитної спілки про стягнення суми боргу були задоволені. Тому позивач використав своє право надане ч. 2 ст. 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання пред`явивши позовом до суду про дострокове повне виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором, і право кредитовдавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу голова правління КС «Хортиця» Мацеша І.В., зазначає, що рішення суду постановлено із дотриманням норм чинного законодавства та відповідає висновкам Верховного Суду. Вказує, що судом правильно встановлено факт порушення відповідачем умов кредитного зобов`язання та наявності підстав для задоволення вимог кредитора. Посилаючись на вказане просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 10 липня 2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 90, згідно з умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 5 670 грн. на строк до 10 січня 2008 року зі сплатою 0,1479% за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.3 вказаного договору, встановлено, що у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, кредитор має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Зазначений договір кредиту забезпечений договором поруки укладеним 10 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 .

Після укладення Договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року відповідач ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 14 січня 2012 року.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2014 року, ухваленому у справі № 323/3680/14-ц, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку з заборгованість по кредитному договору від 10 липня 2007 року в сумі 19 489,72 грн. та судові витрати в сумі 273,95 грн., а всього стягнуто 19 763,67 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року з відповідачів було стягнуто проценти згідно з п. 2.3 Договору кредиту у розмірі 12 417,30 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 119,60 грн., які були нараховані станом на 20 липня 2016 року.

Зазначені судові рішення набрали законної сили 06 січня 2015 року та 07 листопада 2016 року, відповідно.

На теперішній час вказані судові рішення не виконані.

Відповідно до п. 2.3. Договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року, у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, Кредитор має право отримати від Позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Проценти згідно до п. 2.3 договору кредиту за період з 21 липня 2016 року по 19 червня 2019 року складають 12 054,42 грн., що підтверджується розрахунком.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки від 10 липня 2007 року поручитель зобов`язується відповідати перед кредитною спілкою по зобов`язанням члена КС ОСОБА_3 за повернення грошового кредиту, отриманого в КС згідно з договором кредиту № 90 від 10 липня 2007 року.

Відповідальність поручителя настає в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов`язків згідно договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року (п. 1.2 договору поруки).

Поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями перед кредитною спілкою.

При цьому поручитель відповідає за повернення кредиту, сплату відсотків, пені, а також покриття збитків КС, що виникли у КС як слідство невиконання позичальником своїх зобов`язань (п. 1.3 договору поруки).

Договором поруки від 10 липня 2007 року визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а саме, згідно п. 2.1 порука припиняється у разі повного погашення заборгованості самим позичальником або його поручителем.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Виходячи зі змісту ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, у відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про безпідставне стягнення на користь позивача відсотків за користування кредитом у зв`язку з реалізацією кредитною спілкою свого права на стягнення з відповідачів основної заборгованості за кредитним договором та припинення права нарахування відсотків за кредитом.

Так, як правильно встановив місцевий суд, відсотки, встановлені п. 2.3 Договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року, у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення підлягають стягненню у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, таким чином стягнення вказаних процентів та інфляційних втрат можна віднести до стягнень, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові № 444/9519/12, ухваленій 28 березня 2018 року, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідачів відсотків, передбачених п. 2.3. Договору кредиту № 90 від 10 липня 2007 року, у зв`язку з невиконанням позичальником його умов, є законними і обґрунтованими.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У зв`язку із зазначеним, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Швайковського Анатолія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 25 квітня 2022 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко