Справа № 306/226/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/226/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 14 січня 2021 року, повний текст якого складено 14 січня 2021 року, головуюча суддя Ганчак Л.Ф., -

встановив:

17.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Позивачка протягом певного часу мала близькі стосунки з відповідачем, але вони не укладали шлюбу та не вели сімейного життя. Взимку 2018 року позивачка дізналася про свою вагітність і оскільки з іншими чоловіками стосунків не мала, єдиним можливим батьком дитини є відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , Свалявським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області 13.09.2018 видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , де батьком дитини на підставі ст. 135 ч. 1 СК України зазначено відповідача.

Факт стосунків сторін може бути підтверджений показаннями свідка ОСОБА_4 , скріншотами листування, в якому відповідач визнає себе батьком дитини, факт батьківства відповідача може бути доведений також висновком судово-генетичної експертизи.

Попри визнання себе батьком дитини відповідач відмовляється подати до органу РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, а також не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини.

Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 125, 128, 180, 181, 182 СК України щодо підстав і порядку встановлення батьківства відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, позивача ОСОБА_1 просила:

визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Свалявського районного суду від 14.01.2021 позов задоволено:

визнано ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.12.2014 Свалявський РВ ГУДМС України в Закарпатській області, ІПН НОМЕР_3 ) батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

постановлено:

в актовому записі № 183 про народження дитини ОСОБА_3 , проведеного 13.09.2018 Свалявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, у графі «батько» відомості про батька ОСОБА_5 виключити;

записати батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ;

підставу батьківства змінити з «ч. 1 ст. 135 СК України» на «ст. 128 СК України»;

зобов`язати Свалявський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести відповідні зміни в актовий запис про народження за № 183 від 13.09.2018 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеного Свалявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, згідно даного рішення Свалявського районного суду;

стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 06.12.2014 Свалявський РВ ГУДМС України в Закарпатській області, ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 17.02.2020, і до досягнення дитиною повноліття;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн, а також 4433,40 грн витрат на судову експертизу.

Додатковим рішенням Свалявського районного суду від 11.02.2021 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності батьківства ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з наявності підстав для стягнення аліментів з батька дитини аліментів на її утримання.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лишенко Н.С., оскаржив рішення Свалявського районного суду від 14.01.2021 як незаконне та необґрунтоване, вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Наводить у скарзі такі доводи.

Відповідач проживає в селі на одній вулиці з позивачкою і не планував із нею вести спільне життя та одружуватися, однак, коли він у 2017 році приїхав із заробітків, позивачка сама стала наполегливо проявляти до нього інтерес, запрошувала зустрітися тощо. Через деякий час після кількох зустрічей вони взагалі перестали спілкуватись, але приблизно в липні 2018 року позивачка повідомила про свою вагітність.

Свого батьківства він не визнав, а позивачка теж сумнівалася в цьому. Докази, якими обґрунтовується позов, не є належними, зокрема, скріншоти листування в мережі Internet не встановлюють особу, з якою ведеться листування.

Висновок судово-генетичної експертизи, на яку послався суд, вказує лише, що відповідач може бути біологічним батьком дитини, цей висновок не встановлює біологічне батьківство однозначно. На противагу цьому висновку відповідач надав висновок фахівця-генетика Медико-генетичного центру ТОВ «МАМА ПАПА», який вказує на недоліки проведення експертизи та оформлення її результату, що означає неповність і неясність висновку.

Стягнення аліментів на утримання дитини є передчасним, оскільки це може мати місце лише після набрання законної сили рішенням суду про встановлення батьківства відповідача щодо дитини, аліменти можуть нараховуватися починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили.

Відповідач просить рішення суду скасувати, в рамках апеляційного розгляду справи провести повторну судово-генетичну експертизу, допитати свідків і на підставі нових доказів ухвалити рішення в справі.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що під час розгляду справи судом першої інстанції висновок експертизи, призначеної судом, не заперечувався, а заперечення його правильності міркуваннями іншого фахівця, який до того ж не є атестованим судовим експертом, вже лиш на стадії апеляційного розгляду справи не може братися до уваги і не може слугувати спростуванням належного і допустимого доказу. Для призначення повторної судової експертизи немає жодних процесуальних підстав.

Щодо стягнення аліментів рішення суду є правильним, оскільки в разі встановлення батьківства відповідача він є батьком із моменту народження дитини і має обов`язок із її утримання.

Відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Лишенко Н.С. подав заперечення на відзив позивачки, де зазначено, серед іншого, що відповідач є юридично необізнаним, у суді першої інстанції його інтереси представляв інший адвокат, який не заперечував проти висновку судової експертизи, а висновок генетика був отриманий пізніше і став підставою для оскарження рішення суду. Медико-генетичний центр «МАМА ПАПА», в якому сторона просить провести повторну судову експертизу, є компетентною установою і проводить дослідження також і для суду.

Додаткове рішення Свалявського районного суду від 11.02.2021 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Лишенко Н.С., яка апеляцію підтримала, позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Новікової І.С., які скаргу не визнали, скасувавши процесуальне рішення про обов`язкову явку до суду відповідача ОСОБА_2 , який, за поясненням представника ОСОБА_6 , тривалий час перебуває за межами України та не може приїхати, оскільки зламав ногу, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав та на підставі поданих учасниками справи доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо прав та обов`язків матері, батька і дитини, а також щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

СК України передбачає, що:

права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 ч. 1);

якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду (ст. 125 ч. 2 п. 3);

підставою для визнання батьківства за рішенням суду є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ст. 128 ч.ч. 1, 2);

заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ст. 130 ч. 1);

при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ст. 135 ч. 1).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 вказувала, що протягом певного часу мала близькі стосунки з відповідачем, з яким вони не перебували в шлюбі, взимку 2018 року дізналася про свою вагітність, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_7 і оскільки з іншими чоловіками стосунків не мала, єдиним можливим батьком дитини є відповідач, відомості про якого як про батька дитини були внесені до актового запису на підставі ст. 135 ч. 1 СК України.

У Свідоцтві серії НОМЕР_1 про народження дитини, виданому 13.09.2018 Свалявським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, та в актовому записі про народження від 13.09.2018 № 183 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані ОСОБА_5 (батько) і ОСОБА_1 (мати), відомості про батька внесені на підставі ст. 135 ч. 1 СК України (а.с. 7, 8).

На підтвердження своїх доводів позивачка надала ксерокопії листування з особою на ім`я « ОСОБА_8 » в соціальній мережі, де в липні 2018 року обговорювалися обставини її вагітності та цією особою визнавалося батьківство щодо дитини, яка мала народитися (а.с. 9, 10), а також клопотала про призначення судово-біологічної експертизи з метою з`ясування питання щодо кровного споріднення (батьківства) ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-12).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 його не визнав, своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечив, вказував на бездоказовість позову та, водночас, не заперечував проти проведення судової експертизи з метою з`ясування питання про його батьківство щодо дитини (а.с. 20-22).

Ухвалою Свалявського районного суду від 04.05.2020 за клопотанням позивачки була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза встановлення батьківства методом ДНК-аналізу, проведення якої було доручено КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з дорученням відбору об`єктів біологічного походження для експертизи Закарпатському обласному бюро судово-медичної експертизи, на вирішення експертів було поставлено питання: чи є ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .? (а.с. 39).

03.12.2020 до суду першої інстанції надійшов висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 19.11.2020 № 103, яку виконали судові експерти КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , за результатом якої: «молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ймовірністю 99,99; таким чином, батьківство практично доведене.» (а.с. 46-52). Експертизу було оплачено позивачкою ОСОБА_1 25.11.2020 у сумі 4433,40 грн (а.с. 53).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 користувався правовою допомогою адвокатів Пічкар І.В. і Вердієва І.К.-огли (а.с. 24, 25, 68, 69 та ін.). Можливість реалізації відповідачем ОСОБА_2 його процесуальних прав та виконання ним процесуальних обов`язків як стороною в спорі була забезпечена. Після надходження до суду першої інстанції експертного висновку сторона відповідача була з ним ознайомлена, заперечення щодо висновку не висловлювалися, під сумнів результат експертизи не ставився, клопотання, які б випливали з факту проведення вказаної судової експертизи, не заявлялися.

Протоколом судового засідання від 14.01.2021 зафіксовано, що участь у ньому брали представники сторін адвокати Новікова І.С. і Вердієв І.К.-огли, який у зв`язку з надходженням експертного висновку визнав недоцільним допит свідка ОСОБА_12 і заявив, оскільки «проведена експертиза, відповідач визнає батьківство», «законодавство передбачає врегулювання порядку спілкування з дитиною», «визнаємо позов частково у частині визнання батьківства. Щодо вимоги про стягнення аліментів, залишаємо на розсуд суду та просимо врахувати, що відповідач ніде не працює.» (а.с. 72-74).

Зауваження щодо неповноти або неправильності запису в протоколі судового засідання (ст. 249 ЦПК України) ніким не подавалися.

На стадії апеляційного провадження в справі 11.04.2022 клопотання відповідача ОСОБА_2 про допит свідків відхилене ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, а клопотання про призначення повторної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи відхилене ухвалою, оформленою окремим процесуальним документом.

Докази поважності причин неявки відповідача ОСОБА_2 до апеляційного суду в засідання, що призначалися на 06.12.2021 і на 11.04.2022, не були надані, усні міркування його представника ОСОБА_13 про начебто неможливість для відповідача повернутися на даний час до України такими доказами не є, тому суд констатує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи апеляційним судом, не з`явився до суду без поважних причин (ст. 130 ч. 5, ст. 131 ч. 3 ЦПК України).

Позивачка ОСОБА_1 в апеляційному суді підтвердила обставини, якими мотивувалася її правова позиція в справі, категорично відкинула бездоказові, маніпулятивні та образливі, на її переконання, натяки сторони відповідача про можливість походження дитини від іншого, аніж відповідач, чоловіка, позаяк ні з ким, окрім відповідача свого часу, не мала близьких стосунків.

Оцінюючи наведені вище обставини в сукупності, слід констатувати, що позивачка ОСОБА_1 належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом, яким є висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, довела батьківство відповідача ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Достатність указаного експертного висновку, яким, власне, передусім і слід як належним засобом доказування встановлювати ключову обставину в справі, не спростована стороною відповідача в належний процесуальний спосіб. Суд першої інстанції дав правильну оцінку цьому доказу безвідносно до наявності в справі листування сторін у соціальній мережі, яке судом до уваги не бралося. Апеляційний суд не має підстав для сумніву в належності експертного висновку як основного доказу в справі та в результаті експертизи, а також не має потреби в оцінці по суті листування в соціальній мережі (за поясненням представника відповідача - мережі «В контактє»).

Відповідач ОСОБА_2 діючи в змагальному процесі, виконуючи обов`язок доказування та реалізуючи процесуальні права на власний ризик і розсуд, займав непослідовну правову позицію в справі, заперечуючи своє батьківство щодо дитини до проведення судової експертизи, визнаючи таке фактично та не заперечуючи відповідної позиції свого представника після проведення експертизи та знову необґрунтовано заперечуючи цей факт на стадії апеляційного розгляду справи, не спростував правової позиції позивачки, яка увесь час була послідовною, та наданих нею доказів.

У силу положень, зокрема, ст. 3 ч. 2, ст. 6 ч. 2, ст. 18 ч. 1, ст. 27 ч.ч. 1, 2 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 141 ч.ч. 1, 2, ст. 180, ст. 181 ч. 3, ст. 182 ч. 2, ст. 183 ч. 1 СК України, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04), інші норми законодавства, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

За обставинами справи слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 .

Доводи апеляції в частині вирішення судом першої інстанції питання щодо аліментів зводяться лише до того, що, на думку сторони, стягнення аліментів на утримання дитини може мати місце лише після набрання законної сили рішенням суду про встановлення батьківства відповідача щодо дитини, аліменти можуть нараховуватися починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. Стосовно власне необхідності стягнення аліментів на утримання дитини та їх розміру апеляція заперечень не містить. Доводи скарги щодо часу, з якого, на думку сторони, слід стягувати аліменти, не можуть бути враховані.

За змістом ст. 191 ч. 1, ст. 192 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а це правило не застосовується у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів, коли аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. У справі, що розглядається, підлягає застосуванню загальне правило про стягнення аліментів на утримання дитини з дня пред`явлення позову, на що одночасне пред`явлення вимоги про визнання батьківства щодо дитини не впливає. За умови встановлення батьківства відповідача щодо дитини остання має право на утримання від батька з моменту народження, мати дитини має право на отримання аліментів на дитину з моменту пред`явлення відповідного позову, а права дитини не можуть порушуватися чи обмежуватися, дитина не може ставитися в нерівні умови з іншими дітьми в аналогічній ситуації лише через те, що її батько необґрунтовано оспорює батьківство.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті, законне і справедливе рішення, чого доводи необґрунтованої та бездоказової апеляції відповідача не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Свалявського районного суду від 14 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 квітня 2022 року.

Судді