Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5199/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Діхтяренко І.Г.,

представників позивача

за довіреністю Лекіашвілі В.В., Пінчука І.С.,

представника відповідача

адвоката Шимановського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання.

Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Оскільки, як зазначено, у квартирі АДРЕСА_2 встановлений квартирний прилад обліку теплової енергії, то відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIII від 22.06.2017р., споживач щомісяця зобов`язаний передавати показання вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Згідно з п.14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Відповідач, який є споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання по кв. АДРЕСА_2 , встановивши квартирний прилад обліку теплової енергії, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», своєчасно не передавав показників даного приладу обліку виконавцеві комунальних послуг, що підтверджується листом-розрахунком 10007137.

Згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та, які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р., після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді, шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

На момент передачі відповідачем показників квартирного обліку теплової енергії (січень 2020р.) початкові показники лічильника становили 48 ГДж (гігаджоулів). Відповідно до Акту розпломбування лічильника квартирного обліку теплової енергії від 03.06.2021р. початкові показники лічильника квартирного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_3 становлять 52,4 ГДж (гігаджоулів).

Позивач, керуючись п.п. 12, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630, на підставі показань, переданих відповідачем, у січні 2020 року здійснив перерахунок нарахувань за опалення шляхом коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом збільшення обсягів спожитої споживачем послуги, що підтверджується листом-розрахунком по О/Р 10007137.

З 01.07.2020р., у зв`язку з тим, що відповідачем не було надано належних документів про проведення повірки лічильника по гарячому водопостачанню, нарахування за послугу гарячого водопостачання по квартирі АДРЕСА_2 було переведено на норму; у подальшому нарахування за дану послугу здійснювалися згідно з п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, а саме, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці. Виходячи з наведеного, споживачі зобов`язані своєчасно подавати лічильники на періодичну повірку. Відтак, засоби обліку води, які не пройшли періодичної повірки не можуть вважатися як такі, що відповідають встановленим вимогам та не допускаються до експлуатації. Проводити розрахунки за отримані послуги згідно з показаннями лічильників води, у разі коли хоча б один з приладів обліку води не пройшов періодичної повірки, не має правових підстав.

У разі, якщо споживач вчасно не подав показники лічильника обліку гарячого водопостачання, то згідно з п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, плата за послуги нараховується за нормативами (нормами) споживання пропорційно кількості мешканців квартири, з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Після проведення періодичної повірки приладів розподільного обліку води, нарахування буде проводитись згідно до показників повірених лічильників води.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №265836152 від 14.07.2021р. з 30.07.2010р. одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.04.2010р.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У позові вказано, що з власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 31.01.2013р. підписано договір №486/8 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який укладено на 1 рік. Відповідно до п. 31 договору №486/8 він вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Таких заяв сторонами не подавалось, тому договір №486/8 є дійсним.

Крім того, щодо періоду виникнення спірної заборгованості до укладення 31.01.2013р. договору № 486/8 позивач зазначає наступне:

обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч.2 ст. 7., п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,630 ЦК України, ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Стаття 9 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 9 договору №486/8 від 31.01.2013р. розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється щомісячно протягом року. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідач своєчасно з січня 2013 року своєчасно та не в повному обсязі вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на 01.07.2021 складає 25 118,96 грн., що підтверджується листом - розрахунком по особовому рахунку № НОМЕР_2 .

Позивач вказує, що відповідач, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, тому, як на його думку, це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Вказана вище квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання з додержанням встановлених законом вимог. Підведення централізованого опалення до стояка у межах квартири відповідача свідчить про виконання послуг позивачем.

Крім того, відповідно до п. п. 5, 10, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, оплачувати житлово-комунальні послуги - це обов`язок споживача, а невиконання цього обов`язку порушує право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він змушений звернутись до суду.

Частиною 3 статті 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті комунальних послуг, покладається законом на відповідачів як на співвласників квартири незалежно від факту їх реєстрації чи проживання у житловому приміщенні.

Згідно з ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. З моменту надання послуг по забезпеченню відповідача тепловою енергією. В силу ст.11 ЦК України позивач вважає, що у відповідача виникли правовідносини з позивачем, які полягають у певній поведінці їх суб`єктів, і яка закріплена державою в законах та інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідачеві на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховані інфляційні втрати в сумі 7795,85 грн. та 3 % річних, що становить 1765,09грн.

На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 25118 грн. 96 коп., інфляційну складову боргу - 7795грн. 85коп., 3% річних - 1765грн. 09коп., а всього - 34679 грн. 90коп., а також сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 30.09.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відзив на позов не подано (а.с.30-31).

17.12.2021р. засобами електронного сервісу до суду надійшла заява представника відповідача, адвоката Шимановського А.В. про передачу справи на розгляд до іншого суду, посилаючись на положення п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Ухвалою суду від 24.01.2022р. у задоволенні вказаної заяви про передачу справи до Черкаського районного суду Черкаської області - відмовлено (а.с.94-95).

24.01.2022р. судом отримано засобами електронного сервісу письмові пояснення за авторства представника відповідача адвоката Шимановського А.В. від 23.01.2022р. (а.с.86-87), які в подальшому він просив залишити без розгляду, що підтверджується протоколом судового засідання від 24.01.2022р. (а.с.91).

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Позивачем до будинку АДРЕСА_1 надаються послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання; інформації, що квартира відповідача, чи власне, сам будинок відключений від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, немає. Відповідачем ніяких заяв щодо відключення належного йому житлового приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та припинення надання послуг, виконавцем яких є позивач - не надходило. Відповідач ОСОБА_1 хоча і не є зареєстрованим у квартирі, про яку йдеться, але є її власником з 30.10.2010р. по даний час. Крім того, відповідач є стороною договору №485/8 від 31.01.2013р. про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, а відтак - є споживачем послуг, які надано позивачем.

Зауважив, що відповідач за період з січня 2013 року по червень 2021 року включно має заборгованість по оплаті наданих позивачем послуг. Так, за вказаний період мали місце періодичні платежі, але вони були не достатніми і не перекривали наявної заборгованості за надані послуги. Крім того, відповідач сплачував кошти за надані послуги і в періоди, коли нарахування позивачем не здійснювалися, що свідчить про визнання ним боргу. Також вказав, що у квартирі ОСОБА_2 є лічильник, показники котрого він зобов`язаний щомісяця передавати, проте відповідач цього не робив. Показники можливо передавати телефоном, електронною поштою чи письмово. Лише у 2020р. ним передано показники лічильника, в результаті чого було зроблено перерахунок позивачем та визначено розмір заборгованості. Окрім того, наявний борг за постачання гарячої води, оскільки за послугу дану оплати не здійснювалося. У матеріалах справи наявний акт контрольної перевірки, пломбування/роз пломбування засобів обліку (лічильника) теплової енергії/гарячої води від 03.06.2021р., який свідчить про спожиту послугу по теплопостачанню (опалення) відповідачем. Таким чином, зважаючи на викладене вище, а також наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин, факт споживання відповідачем послуг, які надано позивачем є очевидним.

Представник позивача продовжив, що оскільки відповідачем не було надано позивачу відповідні документи на підтвердження здійснення повірки лічильника гарячого водопостачання, то позивачем починаючи з 01.07.2020р., керуючись положеннями п.14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 та ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», нарахування за послугу гарячого водопостачання здійснювалося за встановленими нормативами на одну особу. Відповідач показники лічильника гарячого водопостачання не передавав, а тому послуга за показниками не нараховувалася, що підтверджується розрахунком наданим позивачем за особовим рахунком № НОМЕР_2 , а нараховувалася на встановленими нормативами на одну особу. Відповідальність за вчасне здійснення повірки засобу обліку, а також оплату повірки покладено на відповідача. Між тим, відповідач не звертався до позивача з претензією щодо незгоди із нарахуваннями за послугу гарячого водопостачання чи якістю послуги, яка надавалася. ОСОБА_1 і на даний час не відмовився від послуг, які надаються позивачем, він також не користується пільгами.

Остання оплата за послугу гарячого водопостачання внесена була відповідачем у серпні 2020р. (платіж за місяць) за спожиту послугу у липні 2020р. Станом на серпень 2020р. борг за гаряче водопостачання становить - 148,10грн. За період із серпня 2020р. по червень 2021р. заборгованість за гаряче водопостачання становить 3274,48грн. (нараховано по нормативам з врахуванням суми заборгованості за серпень 2020р. в розмірі 148,10грн.). З приводу стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання у наказному провадженні, виконавець послуги не звертався до суду. На даний час заявлена у позові заборгованість не сплачена відповідачем.

Представник позивача також повідомив, що у 2017 році у обласній громадсько-політичній газеті Черкащини - «Нова Доба» позивачем було опубліковано договір -приєднання, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в новій редакції, а саме, в редакції ЗУ №2189-VIII від 09.11.2017р., яка набрала чинності 10.12.2017р. Рахунки позивачем на оплату спожитих послуг відповідачем надсилалися, у їх тексті вказано номер телефону і спосіб, в який потрібно повідомляти показники засобів обліку. Відповідач ОСОБА_1 з приводу укладання нового договору, враховуючи набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в новій редакції, а саме, в редакції ЗУ №2189-VIII від 09.11.2017р., яка набрала чинності 10.12.2017р., на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води - до відповідача не звертався.

Щодо заявленої вимоги про необхідність застосування строків позовної давності вказав, що підстав для цього немає, оскільки відповідач періодично здійснював часткову оплату спожитих ним послуг, а відтак - відбулося переривання цих строків сплатами у більшому розмірі, здійсненими відповідачем.

Таким чином, відповідач не своєчасно та не в повному обсязі вносив оплату за отримувані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання у розмірі 25118 грн. 96 коп., також згідно ст. 625 ЦК України обраховано інфляційну складову боргу - 7795грн. 85коп., 3% річних - 1765грн. 09 коп., а всього - 34679 грн. 90коп. та сплачений судовий збір в сумі 2 270,00 грн., вказану суму просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Відзив на позов не подано. Суду пояснив, що 31.01.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір №485/8 про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, який є чинним і на даний час. Між тим, акцентує увагу суду, що згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. У зв`язку з цим, зауважує, що у договорі, про який йдеться, не визначено спосіб передачі показників, а відповідачем кожного місяця телефоном повідомлялися показники лічильника позивачу, а ось чому позивачем не зафіксовано факт передачі показників ОСОБА_1 - залишається не відомим.

Окрім іншого, зазначив, що п.11 договору №485/8 від 31.01.2013р., за наявності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії, справляння плати за нормативами (нормами) не допускається, крім випадків оплати спожитої теплової енергії за період проведення повірки засобів обліку. Таким чином, вважає, що позивачем не визначено способу надання показників, а тому за наявність таких недоліків повинен, на його думку, нести відповідальність позивач.

Між тим, щодо обов`язку повірки засобів обліку води та теплової енергії, представник відповідача переконаний, що відповідно до положень абз. 3 ст.4 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», цей обов`язок покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки, а відтак - не на ОСОБА_1 як споживача послуг, оскільки останній не є суб`єктом господарювання.

Представник відповідача звернув увагу на відсутність доказів того, що споживач (відповідач) не надав доступ до засобу обліку. Розрахунки заборгованості зроблені позивачем, відповідачу не зрозумілі.

Разом з тим, представник відповідача, посилаючись на положення п.37 договору №485/8 від 31.01.2013р., вказав про сплив строків позовної давності за вимогами про стягнення із споживача заборгованості за отримані послуги, який становить 5 років за змістом вказаного вище правочину. У зв`язку з чим, просив врахувати факт спливу строків позовної давності щодо стягнення заборгованості. Додав також, що відповідач із письмовими претензіями до позивача з приводу кількості та якості послуг, які надаються не звертався. Також вказав на відсутність доказів для надання їх суду на підтвердження того, що відповідач передавав показники приладів обліку позивачеві у телефонному режимі.

В підсумку, представник відповідача наполягав на необхідності відмови у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що на ПрАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, згідно відомостей Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 08.09.2021 року, отриманих судом 13.09.2021р., відсутня інформація про реєстрацію відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.29).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за вказаною вище адресою на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.04.2010р., виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №265836152 від 14.07.2021р. (а.с.15). Такі обставини визнаються стороною відповідача.

Крім того, відповідач є стороною договору №485/8 від 31.01.2013. За вказаною адресою відповідач є власником квартири, хоча і не зареєстрований в ній, отримує послуги з тепловодопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р НОМЕР_2 , але ухиляється від перерахування повної і своєчасної щомісячної оплати за опалення та гаряче водопостачання, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Даний розрахунок не спростований відповідачем.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено обставин про те, що договір №485/8 визнаний недійсним, розірваним чи припиненим. Варто зазначити, що відповідачем не виконано його обов`язку, за вимогами чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин, щодо укладення з надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання нового договору, у зв`язку з набранням чинності 10.12.2017р. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а саме, в редакції ЗУ №2189-VIII від 09.11.2017р. Проте, даний факт, не позбавляє його обов`язку оплати спожитих ним послуг.

Слід також зазначити, що не довів відповідач і той факт, що квартира від`єднана від мережі теплопостачання та гарячого водопостачання. Відсутні докази про звернення відповідача до позивача із претензіями щодо якості та кількості наданих послуг. Крім того, відповідачем не спростовані доводи позивача і про те, що інше підприємство надає до будинку та до його помешкання відповідні житлово-комунальні послуги.

При дослідженні розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 , судом встановлено, що період заборгованості становить з січня 2013р. по червень 2021р. включно. Протягом вказаного періоду заборгованості ОСОБА_1 частково, але не в достатньому обсязі здійснювалася оплата комунальних послуг, які надавались йому як споживачу послуг, а тому даний факт дає підстави вважати, що ОСОБА_1 , як учасник договірних правовідносин, власник квартири, до якої надаються послуги позивачем - визнав, що він є споживачем тих послуг, які надаються підприємством. Крім того, за наданим розрахунком вбачається, що останній платіж за теплопостачання був здійснений ним у серпні 2020р.

Варто зазначити, що розрахунком також підтверджується, що починаючи з липня 2020р. по червень 2021р. відповідачу нарахування за послуги здійснювалося за нормативами (нормами) споживання на одну особу, так як відсутні були документи на підтвердження проведення періодичної повірки лічильника.

В ході розгляду справи, відповідачем та його представником належними та допустимими доказами не доведено факту надання відповідачем позивачу показників лічильника телефоном, як про те стверджував його представник. Крім того, на думку суду, наданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, що свідчить про здійснені оплати відповідачем та розмір наявної заборгованості.

Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги- це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З ОСОБА_1 , який є власником та споживачем послуг, які надаються до квартири АДРЕСА_2 , 31.01.2013р. було укладено договір №485/8 про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води строком на 1 рік. Відповідно до п. 31 даного договору №485/8 він вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Таких заяв сторонами не подавалось, тому договір №485/8 пролонгований і є дійсним. Крім того, слід зазначити, що за нормами чинного законодавства, відсутність укладеного між сторонами договору щодо надання житлово-комунальних послуг, не звільняє споживача (власника) обов`язку сплачувати за надані послуги.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, не вносив плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за вказаний період часу.

Оскільки відповідач своєчасно не вносив плату за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно з розрахунком ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість по оплаті вказаних послуг з січня 2013 року по червень 2021 року включно становить 25118грн.96 коп. При цьому, суд звертає увагу, що протягом вказаного періоду відповідачем вносили кошти на погашення заборгованості по теплопостачанню у більшому розмірі, ніж поточні нарахування та у місяцях, в яких нарахування взагалі не здійснювалося (неопалювальний сезон).

Суд звертає увагу, що власники (споживачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідачем не спростовані доводи позивача про зворотне. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019.

Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому, як споживачу, житлово-комунальних послуг позивачем, або ж надання послуг іншою особою, а не позивачем. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також свого розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати за проживання. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд, який висловив її у постановах від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц, від 25.06.2020 року у справі №520/16591/16-ц.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано вірний розрахунок інфляційних втрат в сумі 7795грн. 85 коп. за період з січня 2013 по квітень 2021 включно та трьох процентів річних в сумі 1765грн. 09коп. за період з січня 2013 року по травень 2021 року включно, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг за період 01.01.2013 року по 01.07.2021 року. Крім того, такий розрахунок також не спростований відповідачем.

Окрім того, варто зазначити, що відповідно до абз. 3 ч.4 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Так, згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», суб`єкт господарювання - зареєстрована в установленому законодавством порядку юридична особа (підприємство, установа, організація) незалежно від організаційно-правової форми і форми власності (далі - підприємства та організації) та фізична особа - підприємець, які провадять діяльність на території України.

Проте, варто зазначити, що відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (№2119-VIII від 22.06.2017р., який діє з 02.08.2017р. і на даний час), обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Виконавець комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, забезпечує функціональну перевірку приладів - розподілювачів теплової енергії. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, доводи представника відповідача про наявність обов`язку та відповідальності саме позивача, як суб`єкта господарювання, за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) - є безпідставними.

У матеріалах справи наявний акт від 03.06.2021р. (а.с.14) контрольної перевірки, пломбування засобів обліку (лічильника) теплової енергії/гарячої води, складений ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», зі змісту якого вбачається, що було здійснено розпломбування теплолічильника ULTRAHEAT на повірку, в присутності сина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , та ним особисто даний акт підписаний. Дані обставини відповідачем не оспорюються.

Отже, в період з липня 2020р. по червень 2021р., через відсутність підтверджуючих документів про проведення повірки лічильника, нарахування оплати за послугу постачання гарячої води правомірно здійснювалося за нормативами (нормами) споживання на одну особу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позовна заява надійшла до суду 16.08.2021р., відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, в п.37 договору №485/8 від 31.01.2013р. вказано, що позовна давність за вимогами про стягнення зі споживача заборгованості за отримані послуги встановлюється тривалістю у 5 років. Таким чином, щодо стягнення з відповідача заборгованості за гаряче водопостачання, то слід застосувати позовну давність, а саме, до стягнення підлягає борг за період з 01 серпня 2016 року по липень 2021р. в сумі 3274грн. 48коп., яка фактично нарахована за період з серпня 2020р. по липень 2021р. Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості по О/Р №10007137, відповідач частково здійснював оплату наданих позивачем послуг за теплопостачання (липень 2013р., грудень 2013р., серпень 2014р., березень 2019р.) у значно більшому розмірі, ніж поточні нарахування і в місяці, коли позивачем взагалі не здійснювалися нарахування з-за неопалювального сезону, а відтак - підстав для задоволення заявленої вимоги про необхідність застосування строків позовної давності про стягнення заборгованості за теплопостачання немає, оскільки відповідач, хоч і не в достатній мірі, але здійснював часткову оплату спожитих ним послуг, а тому відбулося переривання цих строків сплатами, здійсненими відповідачем.

Варто зазначити, що у матеріалах справи наявна квитанція від 17.11.2021р. на суму 9000,00грн., де вказано, що ОСОБА_1 здійснено оплату за тепло за період з 01.10.2021р. по 31.10.2021р. (а.с.89). Між тим, представником відповідача, як зазначалось вище, письмові пояснення із додатками, в т.ч. і вказаної квитанції знято з розгляду, а тому судом до уваги не беруться.

За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачеві, як споживачу таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, а тому до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягає заборгованість за послуги централізованого опалення станом на 01.07.2021р. в сумі 21844грн. 48коп., гарячого водопостачання в сумі 3274грн. 48 коп., інфляційні нарахування в сумі 7795грн. 85 коп. та три відсотки річних в сумі 1765грн. 09 коп., у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що доводи, на які посилається відповідач та його представник по справі, як на підстави заперечення проти позову, є необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №235 від 11.08.2021р.

Отже, до стягнення із відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 2270 грн. (судовий збір).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 164, 223, 259, 264-265, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення - 21844грн. 48коп., заборгованість за послуги з гарячого водопостачання - 3274грн. 48коп.; інфляційні - 7795грн. 85коп., 3 % річних- 1765грн. 09коп., судовий збір - 2270грн. 00коп., а всього - 36949грн. 90коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька