ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2755/22 Справа № 932/5982/20 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що має повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також зазначила, що на даний час є пенсіонером та інвалідом ІІ групи.

У зв`язку з тим, що хворіє їй доводиться купувати багато ліків та сплачувати комунальні послуги, тому матеріальне становище є вкрай нужденним.

Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання матері, яка є непрацездатною людиною не надає, а утримання потребує значних матеріальних витрат на лікування та оплату комунальних послуг, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, тому справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою Кіровського МСГК від 10 серпня 2006 року.

Відповідно до довідки про доходи, виданої на ім`я ОСОБА_2 , відповідач працює слюсарем-ремонтником у ТОВ «Завод «Титан-Дніпро» і отримує постійний заробіток, загальна сума доходу за період з грудня 2019 року по травень 2020 року становить 28 211,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували розмір її пенсії та яку суму коштів вона витрачає на сплату комунальних послуг, а також не зазначено про наявність чи відсутність інших дітей, чоловіка, та неможливість отримання від них допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається, зокрема, на те, що її пенсія становить 2 600 грн, яка практично повністю витрачається на сплату комунальних послуг, при цьому, відсутність допомоги з боку відповідача сторонами не заперечувалася, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як було встановлено судом першої інстанції,а саме згідно веб-сайту Судової влади України, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існували та продовжують існувати численні судові спори з приводу утримання дитини, її виховання та спілкування з нею (судові справи №200/2345/19, №932/16397/19, №200/1429/19, №200/9687/18, №932/1646/20, №932/4594/21).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року у справі №200/2345/19 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, враховуючи приписи ст.192 Сімейного кодексу України, задоволення позову про стягнення із відповідача аліментів, може мати наслідком зменшення розміру аліментів, що стягуються на дитину.

Водночас, будь-яких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, які б підтверджували розмір пенсії або яка сума коштів витрачається на сплату комунальних послуг щомісячно, позивачем не було надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивачем у позові не зазначено про наявність чи відсутність інших дітей, чоловіка та про неможливість отримання від них допомоги, тоді як положеннями ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2019 року у справі №200/2345/19 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, тобто, задоволення даного позову про стягнення із нього аліментів на утримання матері, може мати наслідком зменшення розміру аліментів, що стягуються на дитину, при цьому, ОСОБА_1 не було доведено наявність двох обов`язкових підстав для стягнення аліментів з відповідача на її утримання, зокрема, потреби у матеріальній допомозі, тоді як із заяви ОСОБА_2 про визнання позову вбачається, що він не заперечує свого обов`язку із надання допомоги на утримання матері та не позбавлений можливості надавати таку допомогу у добровільному порядку, а тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова