Справа № 465/7259/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/4165/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання -Юзефович Ю.І.,

з участю - апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2021 року (повний текст складено 09 вересня 2021 року), у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 815 218 грн 92 коп.

У серпні 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, підписаною представником - адвокатом Желізняк К.О., в якій просив вжити заходи забезпечення, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на нежитлові приміщення № 1-10, літ. А-4, загальною площею 156,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що 02 липня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 - орендодавцем та фізичною особою ОСОБА_1 - орендарем було укладено Договір № 18/07-01-Г оренди крану (надалі в тексті - Договір). В порушення взятого на себе за Договором обов`язку, орендарем, починаючи з квітня 2019 року по березень 2020 року включно допущено протермінування сплати орендних платежів за Договором на загальну суму - 654 578,00 грн. У цьому зв`язку, позивачем також нараховано договірну пеню та індекс інфляції за час прострочення, що становить: пеня - 139 964 грн 84 коп.; інфляційні втрати - 20 676 грн 08 коп. З метою того, щоб в подальшому відповідач не зміг уникнути відповідальності, та погасити наявну у нього заборгованість перед позивачем, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2021 року заяву задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження нежитлових приміщень № 1-10, літ. А-4, загальною площею 156,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В іншій частині заяви відмовлено.

Застосовано зустрічне забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову внести на депозитний рахунок Франківського районного суду м. Львова грошові кошти у розмірі 50 000, 00 грн, про що протягом трьох днів повідомити суд шляхом надання відповідних документів.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, з підстав порушення норм процесуального права, і відмовити позивачу в забезпеченні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву про забезпечення позову розглянуто у відсутність відповідача, яким подано заяву про відкладення судового засідання. При постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не враховано умови укладеного між сторонами Договору, зокрема, що такий закінчився 31 грудня 2018 року, і між сторонами не підписано додаткових угод про його укладення на новий строк. Також Договір не містить усіх необхідних істотних умов, а саме, у такому не зазначено порядок розрахунків між сторонами. Наведене ставить під сумнів чинність такого Договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог, які є предметом розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (пункт 2) та накладенням арешту на майна та (або) грошові кошти, що належать відповідачу або підлягають передані або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, встановивши, що між сторонами справи дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдаванню значної шкоди позивачу.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Доводи скарги про те, що місцевим судом не враховано умови укладеного між сторонами договору, зокрема, що він припинився на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, а також, що такий, на думку відповідача, є неукладеним, колегія суддів відхиляє, адже такі слід перевірити під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову.

Щодо доводів скарги про розгляд заяви про забезпечення позову у відсутність відповідача.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Випадків, встановлених частиною п`ятою статті 153 ЦПК України, у даній справі, не встановлено.

Згідно із частиною третьою статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Враховуючи наведені норми, а також фактичні обставини справи, зокрема, що заява про відкладення розгляду справи, подана відповідачем 06 вересня 2021 року, не обґрунтована та непідтверджена жодними доказами, суд першої інстанції розглянувши заяву про забезпечення позову у відсутність відповідача, жодним чином не порушив процесуальні права останнього, який їх зміг реалізувати в повній мірі шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, в якій місцевий суд, з метою захисту саме інтересів відповідача застосував зустрічне забезпечення. Ухвала в цій частині, позивачем не оскаржується.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі. Аналіз змісту заяви про забезпечення позову свідчить, що заявник просив застосувати такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. В той же час, суд при постановленні ухвали вважав, що співмірним буде інший вид забезпечення позову - заборона вчиняти певні дії. При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов такого висновку, не порушивши норми процесуального права, адже такі дії вчиненні ним в межами власної компетенції, з дотримання принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії охоплюється запропонованим позивачем видом - накладенням арешту, і в той же час є менш обтяжливим для відповідача та співмірним із позовними вимогами. Позивач з таким погодився і в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції не оспорював.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини справи, вирішив дане питання згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич