Справа № 298/414/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Зизич В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися.

Позов обґрунтовувала тим, що 12 жовтня 2018 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області між нею та відповідачем ОСОБА_1 було розірвано шлюб та стягнуто з нього аліменти на утримання чотирьох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 7 лютого 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як зазначає позивачка, найстаршому сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років. Згідно довідки №302 від 12 квітня 2021 року син зарахований на навчання на біологічний факультет Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» освітнього рівня «Бакалавр», термін закінчення навчання до 30 червня 2023 року.

11 лютого 2020 року позивачка змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 внаслідок укладення шлюбу.

Також позивачка зазначає, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Однак, її заробітної плати замало для забезпечення потреб чотирьох дітей, інших доходів вона не має, у зв`язку з цим перебуває з дітьми в скрутному матеріальному становищі. Син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей надає не в повному обсязі, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах з органу Державної виконавчої служби. При цьому відповідач є працездатним, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина, який навчається.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просила стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно до червня 2023 року включно.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення сином 23 років, з індексацією суми аліментів відповідно до закону.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що позивачкою не надано доказів понесення нею витрат на утримання повнолітнього сина у зв`язку із його навчанням (харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Також вказує, що він ніде не працює не отримує жодних доходів, а також зазначає, що з нього стягуються аліменти на утримання інших дітей.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 березня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити з задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем всі четверо спільних дітей залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не сплачує аліментів, які визначені рішенням суду в розмірі 3 000,00 грн на всіх дітей та має заборгованість по сплаті таких. Вважає, що надана відповідачем довідка ДПС є неналежним доказів що підтверджує відсутність в нього доходів, так як в такій відсутні відомості за третій, четвертий квартал 2021 року. А відсутність офіційного заробітку, на думку позивачки, не звільняє відповідача від утримання дітей шляхом сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 листопада 2001 року, який було розірвано 12 жовтня 2018 року, що підтверджується рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року (а. с. 9-15).

Сторони у справі мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2017 року (а. с. 5).

ОСОБА_3 є студентом другого курсу денної форми навчання біологічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» освітнього рівня «бакалавр», термін закінчення навчання 30 червня 2023 року, що підтверджується довідкою № 302 від 12 квітня 2021 року, виданою Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» (а. с.16).

Довідкою №14/20 від 6 жовтня 2021 року, виданою правлінням житлово-будівельного кооперативу "Горняк" підтверджено, що син ОСОБА_3 , 2002 року народження, проживає разом з позивачкою ОСОБА_2 (а.с.43).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 11 лютого 2020 року підтверджено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.6).

Судом також встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 станом на 1 квітня 2021 року становить 26.642,25 грн, що підтверджується відомостями розрахунку заборгованості по аліментах за №57886469 від 8 квітня 2021 року, що виданий головним державним виконавцем Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 17-18).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

У зв`язку із навчанням, позивачка крім утримання трьох неповнолітніх дітей також несе витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема для придбання підручників, канцелярських товарів, харчування, одягу, проїзду, тощо.

Покладення обов`язку з утримання повнолітнього сина тільки на матір було б вкрай непропорційно також обов`язку батька утримувати свого сина, і це при тому, що повний тягар з утримання ще трьох неповнолітніх дітей лежить практично на матері через неповноцінне матеріальне забезпечення батьком своїх дітей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що повнолітній ОСОБА_3 навчається у ДВНЗ «Ужгородський національний університет», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги через позбавлення можливості самостійно себе матеріально забезпечувати внаслідок стаціонарного навчання, зважуючи на взаємний обов`язок батьків по утриманню сина на час навчання, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши аліменти на навчання сина в розмірі 2 000,00 грн.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд обґрунтовано прийняв до уваги обставини, зазначені у статті 182 СУ України та, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважав за можливе визначити стягнення аліментів у визначеному розмірі.

Доводи про те, що судом не з`ясовані обставини про доходи відповідача та їх розмір є необґрунтованими, враховуючи фактичні обставини справи та виходячи із закріплених в ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, відповідач повинен надавати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

При цьому доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідачем до суду надано не було, а саме, наявність інвалідності чи тяжкого захворювання, наявність у нього інших дітей, перебування на його утриманні непрацездатних дружини, батьків та відсутності можливості сплачувати аліменти.

Позбавлення сина сторін на отримання аліментів на період навчання, означало б для нього припинення навчання внаслідок відсутності матеріального забезпечення, що призвело б до заподіяння дитині непоправної шкоди в здобутті освіти та відповідної професії.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Нових доказів, крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків наданих ДПС за №10681 від 21.01.2021, на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було. В той же час відповідачем не надано доказів того, що він не здійснює трудову діяльність без офіційної реєстрації такої, та що не виїжджає на заробітки за кордон.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності.

Отже, такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: