Справа № 214/8231/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 лютого 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сином, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вона, позивачка, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договором купівлі-продажу квартири, технічним паспортом на квартиру. ОСОБА_2 вже понад рік не проживає за даною адресою, що підтверджується актом про не проживання від 28.09.2021 року, виданим ТОВ «Житлосервіс-КР». Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає і взагалі ним не цікавиться. Ніяких перешкод у проживанні відповідача нею не чинилося. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачці перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить вона, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить їй на праві власності, порушує її право власності на дану квартиру, оскільки порушує правомочність користування та розпоряджання своєю власністю. Вона бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку, щоб зменшити свої витрати з утримання житлового приміщення та можливість в подальшому здійснювати користування без обтяжень. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Саме тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування житлом.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: технічний паспорт (а.с.6-7), договір купівлі продажу (а.с.8-9), витяг про державну реєстрацію прав (а.с.10), витяг з державного реєстру правочинів (а.с.11), довідка (а.с. 12), акт (а.с. 13), інформація про оплату комунальних послуг (а.с. 14-16).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: технічний паспорт (а.с.6-7), договір купівлі продажу (а.с.8-9), витяг про державну реєстрацію прав (а.с.10), витяг з державного реєстру правочинів (а.с.11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_2 у власності позивачки.

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с. 12), акт (а.с. 13), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад один рік.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що встановлено договором, витягом (8-9, 10).

Відповідач ОСОБА_2 доводиться позивачці сином, що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, в якій не проживає понад один рік, що встановлено актом (а.с. 13).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який доводиться позивачці сином, відсутній в спірній квартирі понад один рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Прасолов