ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1364/22 Справа № 199/8013/19 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Євгенія Олександрівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Є.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради мотивовані тим, що 15 вересня 2016 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ДП 53. Відповідно до декларації ОСОБА_3 було проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу по АДРЕСА_1 .

29 вересня 2016 року на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», довідки про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року №1050, виданої КП «Земград» ДМР, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 вересня 2016 року № ДП 53, виданої департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу, загальної площею 959,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В., номер запису про право власності 16662247.

09 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 09 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , власником Ѕ частини вказаного об`єкту нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності 22735485. 10 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 10 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , власником Ѕ частини вказаного об`єкту нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності 22740094, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Таким чином ОСОБА_1 набув право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу по АДРЕСА_1 . Відповідно до Декларації, що була зареєстрована за ОСОБА_3 , було проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої загальна площа об`єкта нерухомого майна після реконструкції складає 959,3 кв.м. В технічному паспорті на будівлі та споруди автостоянки, виготовленого 29 серпня 2016 року всі будівлі побудовані у 2012 році. Проте, право власності на нерухоме майно до його реконструкції за ОСОБА_3 зареєстровано не було. Тобто, в процесі реконструкції нерухомого майна ОСОБА_3 було створено новий об`єкт нерухомого майна. Таким чином, існують обґрунтовані правові підставі для скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 червня 2016 року № ДП53. Однією з підстав реєстрації права власності за ОСОБА_3 є довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», в якій зазначено, що земельній ділянці по АДРЕСА_2 присвоєно загальнодержавний кадастровий номер :01:457:0057. Однак, згідно з відкритих даних сайту Публічна кадастрова карта України відомості про земельну ділянку з кадастрова ним номером :01:457:0057 відсутні. ОСОБА_3 на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, в якій зазначена адреса: АДРЕСА_2 , зареєстрував право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року №1050, виданої КП «Земград» Дніпропетровської міської ради зазначено: вважаємо за можливе до визнання права власності на нерухоме майно використовувати адресу: АДРЕСА_1 . Після визнання права власності на будівлі та споруди автостоянки власнику необхідно звернутися із заявою на ім`я міського голови щодо підготовки відповідного розпорядчого документа про присвоєння адреси. Листом головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 18 вересня 2019 року №4/16-2117 повідомлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційна адреса АДРЕСА_1 жодного об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса відсутній. Земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. ст. 80,83 Земельного кодексу України та ст. ст. 26,60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 вересня 2019 року №4/11-2571 за результатами пошуку за адресою земельної ділянки АДРЕСА_1 в Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. Отже, зазначена земельна ділянка ОСОБА_3 не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось.

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 15 вересня 2016 року №ДП 53 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу, загальною площею 959,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року позовні вимоги Дніпровської міської задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх законності на обґрунтованості. При цьому, суд вказав, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено правила юрисдикції, так як спірна автостоянка використовується виключно для ведення господарської діяльності, а не для особистих побутових потреб, а тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Крім того, апелянт ставить питання про застосування строків позовної давності стосовно вимог, які стосуються скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 15 вересня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2016 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ДП 53.

Відповідно до декларації ОСОБА_3 було проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу по АДРЕСА_1 .

29 вересня 2016 року на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», довідки про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року №1050, виданої КП «Земград» ДМР, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 вересня 2016 року № ДП 53, виданої департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу, загальної площею 959,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В., номер запису про право власності 16662247.

09 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 09 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іщенко Є.О. та зареєстрованого в реєстрі під №915, власником Ѕ частини вказаного об`єкту нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності 22735485.

10 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини будівель та споруд автостояночного комплексу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іщенко Є.О. та зареєстрованого в реєстрі під №918, власником Ѕ частини вказаного об`єкту нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності 22740094, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Таким чином ОСОБА_1 набув право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Декларації, що була зареєстрована за ОСОБА_3 , було проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . відповідно до якої загальна площа об`єкта нерухомого майна після реконструкції складає 959,3 кв.м. В технічному паспорті на будівлі та споруди автостоянки, виготовленого 29 серпня 2016 року всі будівлі побудовані у 2012 році. Проте, право власності на нерухоме майно до його реконструкції за ОСОБА_3 зареєстровано не було. Тобто, в процесі реконструкції нерухомого майна ОСОБА_3 було створено новий об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, існують обґрунтовані правові підставі для скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 червня 2016 року № ДП53.

Однією з підстав реєстрації права власності за ОСОБА_3 є довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», в якій зазначено, що земельній ділянці по АДРЕСА_2 присвоєно загальнодержавний кадастровий номер :01:457:0057. Однак, згідно з відкритих даних сайту Публічна кадастрова карта України відомості про земельну ділянку з кадастрова ним номером :01:457:0057 відсутні.

ОСОБА_3 на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, в якій зазначена адреса: АДРЕСА_2 , зареєстрував право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

У довідці про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року №1050, виданої КП «Земград» Дніпропетровської міської ради зазначено: вважаємо за можливе до визнання права власності на нерухоме майно використовувати адресу: АДРЕСА_1 . Після визнання права власності на будівлі та споруди автостоянки власнику необхідно звернутися із заявою на ім`я міського голови щодо підготовки відповідного розпорядчого документа про присвоєння адреси.

Листом головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 18 вересня 2019 року №4/16-2117 повідомлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційна адреса АДРЕСА_1 жодного об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса відсутній.

Земельна ділянка, на якій розташовано вказане самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст.ст. 80,83 ЗК України та ст. ст. 26,60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 вересня 2019 року №4/11-2571 за результатами пошуку за адресою земельної ділянки АДРЕСА_1 в Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. Отже, зазначена земельна ділянка ОСОБА_3 не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось.

Частиною 4 статті 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Проте Дніпровської міською радою не приймалось будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки для реконструкції зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 8 п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Абзацами 9, 10 п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Запис про реєстрацію декларації з реєстру виключається Держархбудінспекцією не пізніше наступного робочого дня, з дня повідомлення органом державного архітектурно- будівельного контролю про таке скасування.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із положеннями ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, та діяв на момент вчинення спірної державної реєстрації речового права (далі - Порядок). Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Згідно із п. 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 має площу 959,3 кв.м., однак не вбачається за якою саме процедурою державним реєстратором проведено державну реєстрацію речового права на спірне майно, та який перелік документів державний реєстратор визначив за необхідне дослідити для державної реєстрації у відповідності до обраної ним процедури.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевикладені обставини та приписи норм законодавства виключають підстави для державної реєстрації речових прав на спірний об`єкт нерухомості, що виступає самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора.

Таким чином державним реєстратором від імені держави підтверджено виникнення у ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна, будівлі та споруди автостояночного комплексу загальною площею 959,3 кв.м., за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , який є самочинно збудованим об`єктом на землі комунальної власності, яка не відводилась у встановленому порядку для розміщення такого об`єкта, що прямо порушує права Дніпровської міської ради.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295. Згідно з цими нормами реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 чинних, на час винесення оскаржуваних рішень).

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність та доведеність вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту як правовстановлюючого документу, вимога про скасування рішення реєстратора та визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за №915 та визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за №918.

Доводи апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції було порушено правила юрисдикції, так як спірна автостоянка використовується виключно для ведення господарської діяльності, а не для особистих побутових потреб, а тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року вказане питання вирішувалось, відповідач її не оскаржив, крім того, відповідачем на спростування заявлених позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного допустимого доказу.

Вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо пропуску позивачем строків позовної давності стосовно вимог, які стосуються скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 15 вересня 2016 року, так як самовільне зайняття особою земельної ділянки без наявності документа, що засвідчує право власності або користування є незаконним та не породжує у цієї особи право на цю земельну ділянку, тому правопорушення в спірних правовідносинах є триваючим і строк позовної давності до них не застосовується.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко