Справа № 944/1655/21 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/3046/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Р.В. Савуляка, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейнлес Стілл Технолоджіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , -

в с т а н о в и в:

30 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 56376.18 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09 вересня 2020 року по 17 березня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначав, що був прийнятий на роботу в ТзОВ ««Стейнлес Стілл Технолоджіс» на посаду начальника цеху металоконструкцій.

09 вересня 2020 року він був звільнений з роботи за власним бажанням, однак при звільненні з роботи не було проведено повного розрахунку, зокрема не було виплачено грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Позивач неодноразово звертався до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» Капія В.О. з приводу проведення повного розрахунку і лише після звернення до Головного управління Держпраці у Львівській області та проведення посадовими особами останньої інспекційного відвідування відповідача, 17 березня 2021 року на його картковий рахунок було перераховано 30529.78 грн. в рахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток.

За результатами інспекційного відвідування ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» також були виявлені факти порушення вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 ЗУ «Про оплату праці», ч.1 ст.83 КЗпП України, зокрема щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та постановою Яворівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, беззаперечно встановлено, що за період з 09 вересня 2020 року по 17 березня 2021 року з вини відповідача з ним не було проведено належного розрахунку при звільненні, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Його середньомісячна заробітна плата перед звільненням складала 8948.60 грн, з розрахунку 447.43 грн (середньоденна заробітна плата) х 20 робочих днів. Час затримки за період з 09.09.2020 року по 17.03.2021 року становить 06 місяців 06 робочих днів, тобто середній заробіток за час затримки виплат належних йому сум по день пред`явлення позову становить 56376.18 грн, з розрахунку 8948.60 грн х 06 місяців 06 днів робочих днів. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішення позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56376 (п`ятдесят шість тисяч триста сімдесят шість) грн 18 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс».

Зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги чи відхилено судом. Викладення у судовому рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої ухвалюється рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про присутність позивача на робочому місці 09 вересня 2020 року, виходячи із відсутності у Табелі обліку використання робочого часу відміток «ПР» (прогулу) чи «НЗ» (неявки з нез`ясованих причин) та судом не враховано, що у табелі обліку використання робочого часу відносно позивача 09 вересня 2020 року відсутні будь-які відмітки «Р» та кількість відпрацьованих годин.

Також звертає увагу суду на той факт, що матеріали справи не містять доказів звернення (надсилання) заяв про виплату розрахункових поданих/отриманих ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс». Крім того, грошова компенсація у сумі 30529,78 грн. за невикористанні дні щорічних відпусток була виплачена ОСОБА_1 17 березня 2021 року у зв`язку з проведенням інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Львівській області.

Судом першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду начальника цеху металоконструкцій ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на підставі наказу №8/10-2015 від 13 жовтня 2015 року, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

08.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» із заявою, в якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 09 вересня 2020 року.

Відповідно до наказу ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» №20-0909 від 09 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи начальника цеху металоконструкцій «Стейнлес Стілл Технолоджіс» з 09 вересня 2020 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Вирішено здійснити відповідні записи про звільнення з роботи та видати працівнику трудову книжку.

ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним наказом та отримав трудову книжку 09 вересня 2020 року.

Відповідно до доповідної записки від 09 вересня 2020 року, бухгалтер-обліковець ОСОБА_3 повідомила директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», що начальник цеху ОСОБА_1 був відсутній на роботі 09 вересня 2020 року з 09 год. по 18 год.

Згідно з актом ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» про відсутність працівника на роботі №1/9 від 09 вересня 2020 року, директором ОСОБА_2 , бухгалтером-обліковцем ОСОБА_3 та інженером ОСОБА_4 було встановлено, що ОСОБА_1 09 вересня 2020 року був відсутній на роботі, причини відсутності на момент складання акту не встановлено.

Згідно табеля обліку використання робочого часу ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» за вересень 2020 року, в графі працівника ОСОБА_1 за 09 вересня 2020 року відсутні будь-які відомості.

30 грудня 2020 року та 09 березня 2021 року ОСОБА_1 звертався до директора ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» із заявами, в яких просив розрахувати кількість днів невикористаної щорічної відпустки за період з 13 жовтня 2015 року по 09 вересня 2020 року його роботи на підприємстві та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, повідомити письмово про належні суми при звільненні, провести розрахунок та виплату належних йому сум при звільненні.

29 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Держпраці у Львівській області із скаргою, в якій просив провести перевірку в ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» на предмет дотримання чинного законодавства при звільненні його з роботи.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року керівника ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» ОСОБА_2 визнано виннимим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 26 березня 2021 року.

Вказаною постановою встановлено, що в ході проведення інспекційного відвідування ТзОВ "Стейнлес стілл технолоджіс", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке проводилося в період з 25 лютого 2021 року по 26 лютого 2021 року було встановлено, що ОСОБА_2 , будучи керівником ТзОВ "Стейнлес стілл технолоджіс" допустив порушення вимог ч.1 с.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", а саме виплату заробітної плати за грудень 2020 року було проведено згідно відомості розподілу витрат 18 лютого 2021 року, заробітну плату за січень 2021 року було проведено 24 лютого 2021 року та вимоги ч.1 ст.83 КЗпП, а саме при звільненні працівника ОСОБА_1 не було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» надходжень по картці, 17 березня 2021 року ОСОБА_1 здійснено переказ коштів ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» як компенсація за невикористану відпустку згідно припису на загальну суму 30529.78 грн.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 22 серпня 2020 року, страхувальником якого зазначено ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс», вбачається, що заробітна плата позивача в серпні 2020 року склала 9507,76 грн., у вересні 2020 року - 3022.73 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому колегія суддів погоджується про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з позивачем з вини відповідача розрахунку у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто для виплати позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України непроведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р.). Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов`язком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред`явлення вимоги). Несвоєчасна виплата всіх належних працівнику при звільненні сум є підставою для отримання позивачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади за власним бажанням, а не за прогул.

09 вересня 2020 року, тобто у день звільнення, ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом про звільнення та отримав трудову книжку, що підтверджується наказом ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» №20-0909 від 09 вересня 2020 року.

Табель обліку використання робочого часу, наданий представником ТзОВ «Стейнлес Стілл Технолоджіс» за вересень 2020 року, зокрема графа працівника ОСОБА_1 за 09 вересня 2020 року не містить позначки «ПР» (прогулу) чи «НЗ» (неявки з нез`ясованих причин) як це передбачено типовою формою № 5 первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489.

Вищенаведене спростовує посилання представника відповідача на відсутність позивача на робочому місці в день звільнення 09 вересня 2020 року, у зв`язку із чим неможливо було провести розрахунок з позивачем у день звільнення.

Таким чином, суд обґрунтовано взяв до уваги період затримки виплати заробітної плати з 09 вересня 2020 року по 17 березня 2021 року, як про це просила сторона позивача.

На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не оспорений, сума середнього заробітку за період з 09 вересня 2020 року по 17 березня 2021 року складає 56376.18 грн ((8948.60грн х 6місяців = 53691.60 грн) + (447.43грн х 6 роб. днів = 2684.58грн) = 56376.18грн).

З таким розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, такі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення 01 квітня 2022 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стейнлес Стілл Технолоджіс» залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра