Єдиний унікальний номер: 448/1099/20
Провадження № 2/448/24/22
І м е н е м У к р а ї н и
11.04.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
за участю позивачки ОСОБА_1
та її представника - адвоката Тиндика Р.В.,
представника відповідача Джали С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права на земельну частку (пай), -
І.Короткий зміст позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з квітня 1985р. по серпень 1995р. була працівником соціальної сфери с.Малнів Мостиського району Львівської області, зокрема працювала завідуючим дошкільним закладом. У серпні 1995р. була звільнена з роботи по скороченню штатів у зв`язку з ліквідацією установи, про що свідчить запис в її трудовій книжці.
Вказує, що у 1992р. Колективному сільськогосподарському підприємству ім.Д.Галицького с.Малнів Мостиського району Львівської області було передано у колективну власність землі для сільськогосподарського виробництва та на час роздержавлення даного КСП вона (позивачка) працювала у соціальній сфері с.Малнів Мостиського району. Відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Д.Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області, розмір середньої земельної частки (паю) по даному КСП становить 2,18 в ум.ка.га.
Зазначає, що всі працівники колгоспу «Жовтень» с.Малнів, в тому числі й пенсіонери, а також працівники соціальної сфери стали власниками землі, яка була передана КСП ім.Д.Галицького у рівних частках.
Вважає, що вона (позивачка) має право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Д.Галицького у розмірі 2,18 в ум.ка.га, однак Малнівська сільська рада Мостиського району Львівської області не внесла її до списку осіб, які мають право на середню земельну частку по соціальній сфері, чим порушила її гарантоване право.
Зазначає, що неодноразово зверталася до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області із заявами та скаргами про визнання її права на земельну частку (пай), однак отримала відповідь про неможливість включення її (позивачки) в дані списки, оскільки на час роздержавлення земель КСП ім.Д.Галицького вона (позивачка) не працювала в даному господарстві, а ні в іншій установі на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким поновити їй пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного земельного права та визнати за нею (позивачкою) право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області).
ІІ. Позиція учасників справи.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тиндик Р.В. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені в позовній заяві.
Позивачка ОСОБА_1 ствердила, що особи, які працювали разом з нею в дошкільному закладі отримали земельні частки (паї) із земель КСП ім.Д. Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Зі слів членів колгоспу та односельчан їй відомо, що всі отримували паї площею по 2,18 ум.ка.га. Згідно норм законодавства, кожне КСП мало би одержати державний акт на право колективної власності на землю, до якого додається список осіб, які мають право на частку (пай). Однак такий Державний акт за КСП ім.Д.Галицького не зареєстрований, такого акта немає. За захистом свого права вона неодноразово зверталася в Малнівську сільську раду Мостиського району Львівської області зі зверненнями та скаргами і в 2012 році, і в 2015 році, однак отримала відповіді не на всі свої звернення. У письмовому виді отримала відповідь на своє звернення лише у 2019 році. Просить суд задовольнити її вимоги та визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Д. Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області чи то розміром 2,18 в ум.ка.га чи хоча б розміром 1,77 в ум.ка.га, як зазначено в проекті роздержавлення даного КСП, копії якого містяться в матеріалах даної справи.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Тиндик Р.В. в судовому засіданні зазначив, що розпаювання земель КСП ім. Д.Галицького розпочалося у 1996р., а позивачка ОСОБА_1 була звільнена з роботи з дошкільного закладу с.Малнів Мостиського району у серпні 1995р. Однак, хоча позивачка ОСОБА_1 в період розпаювання земель фактично вже не працювала в соціальній сфері даного села, однак вона має абсолютне право на земельну частку (пай) із земель даного колективного сільськогосподарського підприємства. Крім того, сторона відповідача не надала доказів того, що позивачка ОСОБА_2 була виключена з членів КСП ім.Д. Галицького. Покликався на Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, а також на ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», згідно якої членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів; членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Вважає, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Д. Галицького, натомість визначення розміру даної земельної частки покладає на розсуд суду. З приводу клопотання сторони відповідача про застосування у даному цивільному спорі наслідків спливу позовної давності, то зазначив, що таке клопотання заявлене представником відповідача в усній формі, натомість відповідне письмове клопотання з цього приводу в матеріалах справи відсутнє, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області Джала С.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що йому не відомо про факти видачі колективним сільськогосподарським підприємствам на території Львівської області, в тому числі на території Мостиського району, - Державних актів на право колективної власності на землю. На території Львівської області процес розпаювання відбувався без видачі таких державних актів. Вказав, що на час розпаювання земель КСП ім.Д.Галицького, зокрема на момент затвердження списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель даного КСП, позивачка ОСОБА_1 не працювала в соціальній сфері на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відтак не могла бути включена в такі списки. Також просив суд звернути увагу на те, що позивачкою ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки право на позов у неї виникло ще в 1996-1997р., коли розпочалося паювання земель на території Малнівської сільської ради Мостиського району, що є загальновідомими фактом. Просить відмовити у задоволенні позову, пред`явленого позивачкою ОСОБА_1 .
Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.10.2020р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай); залучено до участі у даній цивільній справі Відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 22.01.2021р. залучено до участі у справі правонаступника відповідача Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області Мостиську міську раду Львівської області.
Ухвалою суду від 10.09.2021р. закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 05.11.2021р. залишено без задоволення клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою суду від 05.11.2021р. за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Тиндика Р.В. виключено Відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з числа третіх осіб по даній цивільній справі, залучено Головне управління Держгеокадастру у Львівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у даній цивільній справі.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Позивачка ОСОБА_1 у квітні 1985 року була прийнята на роботу в колгосп «Жовтень» завідуючою дитячого садка. У зв`язку з передачею дитячого садка на бюджет Малнівської сільської ради 28.12.1992р. переведена на роботу в Мостиський районний відділ освіти, поновлена на роботі завідуючою дитячим дошкільним закладом с.Малнів.
31.08.1995р. позивачка ОСОБА_1 звільнена з роботи по скороченню штатів п.1 ст.40 КзПП України у зв`язку з ліквідацією установи.
01.12.1995р. Мостиським районним центром зайнятості населення позивачці ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п.«б» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення».
Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивачки ОСОБА_1 .
В матеріалах даної цивільної справи мітиться проект роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Данила Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області, з якого вбачається, що роздержавлення і приватизація земель даного КСП відбувалась в період з 03.01.1996р. по 28.03.1997р.; проект роздержавлення і приватизації земель даного КСП розроблений згідно завдання, виданого Малнівською сільською радою, КСП ім.Д.Галицького, районним відділом земельних ресурсів і затвердженого Мостиською районною радою народних депутатів; таке завдання на складання проекту роздержавлення і приватизації земель даного КСП затверджено 3.01.1996р.; для складання проекту використано дані обліку земель станом на 01.01.1996р. по землекористувачах, власниках землі та угіддях, які з врахуванням змін згідно проведеного корегування, приведені до стану на 20.03.1996р., тобто на початок складання проекту; ухвалою Малнівської сільської ради Мостиського району від 19.08.1996р. затверджено списки осіб, які мають право на середню земельну частку згідно з Додатком 1; згідно протоколу розгляду проекту роздержавлення і приватизації землі на засіданні приватизаційної комісії Малнівської сільської ради від 29.08.1996р., прийнято рішення погодитись з представленим проектом; на загальних зборах уповноважених членів КСП ім.Д.Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району 05.09.1996р. схвалено даний проект роздержавлення і приватизації земель; висновок Малнівської сільської ради Мостиського району про погодження проекту роздержавлення і приватизації земель КСП ім..Д.Галицького датований 26.09.1996р.; згідно висновку розмір середньої земельної частки (паю) згідно проекту складає 1,77 га; кількість осіб, які мають право на середню земельну частку становить 754 чол. згідно списку; у зазначеному списку осіб, які мають право на середню земельну частку наявні окремі розділи (списки осіб по категоріях), зокрема: список осіб, які мають право на середню земельну частку та працюють в сільськогосподарському виробництві; список осіб, які мають право на середню земельну частку пенсіонерів, а також наявний перелік осіб, які мають право на середню земельну частку як такі, що належать до соціальної сфери, однак відомості про позивачку ОСОБА_1 в зазначеному списку відсутні.
Проект роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Данила Галицького Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області затверджено рішенням Мостиської районної ради Львівської області від 28.03.1997р. за №3, ухвалено вважати дані проекти основою для видачі документів, що засвідчують право власності на користування землею та земельним паєм.
Також судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім.Данила Галицького не видавався. На території Львівської області Державні акти на право колективної власності не видавались. Списки осіб, які мають право на середню земельну частку із земель КСП оформлялись окремим Додатком до Проекту роздержавлення і приватизації земель відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, а дані Проекти затверджувались рішеннями відповідних районних рад.
До загальних зборів членів КСП ім.Д.Галицького з питанням щодо внесення її до списку, в тому числі як працівника соціальної сфери села, позивачка ОСОБА_1 не зверталась.
В матеріалах даної цивільної справи наявна відповідь Малнівської сільської ради на звернення позивачки ОСОБА_1 , зокрема на її заяву від 15.11.2019р. «щодо надання права на середню земельну частку (паю) на території сільської ради», з якої відомо, що дана заява була розглянута на 24-й сесії ради 22.11.2019р. та позивачці відмовлено у наданні такого права з тих підстав, що на час роздержавлення земель КСП Д.Галицького вона не працювала у даному господарстві, а ні в іншій установі на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області.
В матеріалах справи відсутні докази будь-яких інших звернень/скарг з приводу захисту її (позивачки ОСОБА_1 ) права на середню земельну частку (паю) із земель КСП Д.Галицького на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області.
Суд звертає увагу на те, що відповіді Львівської регіональної філії ДП «Цент державного земельного кадастру» та Головного управлінням Держкомзему у Львівській області за 2012 рік суд не розцінює як докази звернення позивачки ОСОБА_1 саме за захистом свого права на середню земельну частку (паю) із земель КСП Д.Галицького на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області, оскільки копії відповідних заяв чи скарг позивачки, адресовані зазначеним органам, - в матеріалах справи відсутні, а у зазначений період позивачка ще займалась оформленням технічної документації на середню земельну частку (пай) площею 1, 47 га на території Малнівської сільської ради, яку вона (позивачка) успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; даний пай належав померлому ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4413.
З даним позовом до суду про визнання права власності на земельну частку (пай) позивачка ОСОБА_1 звернулась 21.09.2020р., тобто після спливу 23 років після затвердження Мостиською районною радою Львівської області проекту роздержавлення і приватизації земель КСП ім. Д.Галицького. При цьому суд звертає увагу на те, що в період з 1990 року по даний час позивачка ОСОБА_1 проживала на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області.
V. Застосовані судом норми права.
При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Частинами 6, 7 ст.6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.
Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Згідно із частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.
У частині 2 статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
13.03.1992 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», а 07.07.1992 року постанову «Про державну програму приватизації майна державних підприємств». Зазначеними документами постановлено наступне: до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств та організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році. Перелік господарств, землі яких передбачається передавати у власність у наступні роки, визначати не пізніш як за один місяць до початку наступного року; місцевим Радам народних депутатів забезпечити передачу землі громадянам України в порядку і розмірах, встановлених статтями 52, 56, 57, 67 Земельного кодексу України, починаючи з 15 травня 1992 року; встановити, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, провадяться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів; Кабінету Міністрів України до 15 травня 1992 року розробити і затвердити рекомендації по складанню цих проектів.
Крім того, комісією Верховної Ради України з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів та соціального розвитку села 15.05.1992р. розроблені Рекомендації по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, що затверджені Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України.
Згідно п. 2.3 даних рекомендацій, з метою обчислення розміру середньої земельної частки сільською, селищною, міською радами народних депутатів складаються та затверджуються списки:
- осіб, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості;
- осіб, зайнятих у соціальній сфері села, до яких належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонерів з числа цих осіб, що проживають у цій місцевості.
На реалізацію права громадян на землю Львівською обласною радою була прийнята ухвала №277 від 01.02.1993 року, якою затверджена Програма приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, а 08.12.1993 року ухвалою №351 Львівська обласна рада затвердила положення і статути до згаданої Програми приватизації.
Зокрема, на виконання постанов Верховної Ради України Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992р. та постанови «Про державну програму приватизації майна державних підприємств» від 07.07.1992р., Львівська обласна рада прийняла Ухвалу №277 від 01.02.1993р., якою затвердила Програму приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області. Даною програмою зобов`язано сільські, селищні міські і районні ради скласти список об`єктів агропромислового комплексу, майна і земля яких підлягає приватизації, завершити складання списків громадян, які мають право на одержання у власність земельної ділянки у межах середньої земельної частки та створити комісії з питань приватизації; встановлено що дана програмам є обов`язковою до виконання місцевими органами влади і управління, власниками майна і землі та землекористувачами незалежно від форм власності та відомчої належності.
Відповідно до розділу 6 Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, приватизація майна радгоспів та держгоспів, в тому числі створених на базі колишніх колгоспів, здійснюється шляхом реорганізації їх у колективні сільськогосподарські підприємства, за бажанням трудового колективу і рішення власника чи уповноваженого органу, та безоплатної передачі майна цих підприємств їх працівниками з наступним його паюванням між ними.
Розділ 7 даної Програми передбачає послідовність її реалізації, в тому числі складення проектів роздержавлення і приватизації, порядок затвердження сільською, селищною, міською радами народних депутатів відповідних списків осіб, які мають право на земельну частку.
Так, п.7.6 Програми передбачає, що сільською, селищною, міською радами народних депутатів складаються та затверджуються списки:
- осіб, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві та проживають у сільській місцевості і мають право на майновий пай і середню земельну частку;
- осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів), а також пенсіонерів з числа цих осіб, що проживають у даній місцевості, які мають право на земельну частку.
Ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради №351 від 08.12. 1993р. затверджено Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області. Пунктом 3 згаданого Положення регламентований порядок проведення роздержавлення і приватизації землі. Початком роботи з приватизації є розробка самого проекту, який передбачає створення приватизаційної комісії, складання списків осіб, які мають право на безоплатне отримання земельного паю. Пунктом 3.2 Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області було передбачено підстави для складання списку осіб, які мають право на землю.
До цих списків згідно п.3.2 Положення заносяться:
- особи, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, підсобних сільських господарствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах, організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості;
- особи, зайняті у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів), пенсіонери з числа цих осіб, що проживають у даній місцевості.
Таким чином, зазначеними вище актами передбачено, що особи, які працювали в соціальній сфері на селі, належали до осіб, що мають право на земельну частку (пай).
Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У такому випадку рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) буде документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
VI. Висновки суду.
Суд розглядає даний цивільний спір виключно в межах заявлених стороною позивача вимог і обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на підставі доказів, поданих учасниками справи, які містяться в матеріалах справи.
При цьому суд вважає, що стороною позивача свідомо було подано наявні у матеріалах справи докази, які такі вважали достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.
Сторона позивача як на підставу та в обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що на час роздержавлення і приватизації земель КСП ім..Д.Галицького на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) позивачка ОСОБА_1 була працівником соціальної сфери села та її безпідставно не внесено до списку осіб, які мають право на безоплатне отримання земельного паю.
Натомість враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 працювала в соціальній сфері села до 31 серпня 1995р., а матеріалами справи підтверджено, що паювання (роздержавлення і приватизація) земель даного КСП відбувалась після звільнення позивачки, зокрема в період з 03.01.1996р. по 28.03.1997р., державний акт на право колективної власності на землюданому КСП не видавався, а проект роздержавлення і приватизації земель КСП затверджено рішенням Мостиської районної ради Львівської області 28.03.1997р., суд вважає недоведеними доводи сторони позивача, що саме на час роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Д.Галицького на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) позивачка ОСОБА_1 була працівником соціальної сфери.
Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землюданому КСП ім..Д.Галицького, як і іншим колективним сільськогосподарським підприємствам на території Мостиського району Львівської області, а також Львівської області - не видавався, однак у даному випадку суд враховує, що список осіб, які мали право на отримання земельного паю із земель КСП ім..Д.Галицького був оформлений окремим Додатком до Проекту роздержавлення і приватизації земель даного колективного сільськогосподарського підприємства, даний список був затверджений ухвалою Малнівської сільської ради Мостиського району від 19.08.1996р., а проект роздержавлення і приватизації земель КСП в цілому був затверджений рішенням Мостиської районної ради Львівської області 28.03.1997р.
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 1990р. по даний час позивачка ОСОБА_1 проживає в с.Малнів Мостиського району Львівської області, в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що їй було відомо про те, що ряд її колишніх колег по роботі з дошкільного закладу с.Малнів були внесені в список осіб, які мали право на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Д.Галицького як працівники соціальної сфери; до загальних зборів членів КСП ім.Д.Галицького з питанням щодо внесення її до списку, в тому числі як працівника соціальної сфери села, позивачка ОСОБА_1 не зверталась; до Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області щодо надання права на середню земельну частку (паю) на території сільської ради позивачка ОСОБА_1 звернулась лише 15.11.2019р.; з даним позовом до суду про визнання права власності на земельну частку (пай) позивачка ОСОБА_1 звернулась 21.09.2020р., тобто після спливу 23 років після затвердження Мостиською районною радою Львівської області проекту роздержавлення і приватизації земель КСП ім. Д.Галицького.
З приводу дотримання позивачкою строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
На стадії відкриття провадження у даній справі клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду з позовом судом не розглядалася з тих підстав, що згідно вимог ч.2. ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.
У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.
Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд вважає, що у даному випадку право позивачки ОСОБА_1 виникло ще у 1997р., тобто після затвердження списку осіб, які мали право на отримання земельного паю із земель КСП ім..Д.Галицького та затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель даного КСП в цілому, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.
Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містились в ст.76 ЦК УРСР, так само, як і термінів «довідався» і «міг довідатись», застосованих у ст.261 чинного ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Позивачка ОСОБА_1 , звернувшись до суду позовом про визнання права на земельну частку (пай) у вересні 2020 року, жодних доказів, які б вказували на поважність причини пропуску строку позовної давності, тобто підтверджували наявність об`єктивних, істотних, непереборних причин, що не залежали від її волі, які унеможливлювали її звернення з цим позовом впродовж зазначеного строку, не надала.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка ОСОБА_1 не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом. Процес розпаювання земель КСП сільськогосподарського призначення є загальновідомим фактом і про цей процес не могла не знати позивачка ОСОБА_1 , яка постійно проживала на території Малнівської сільської ради Львівської області; вона мала змогу поцікавитися питанням щодо внесення її як працівника соціальної сфери до списку осіб, які мали право на частку (пай) та щодо видачі сертифікатів, так і мала реальну можливість у разі порушення її прав звернутися за захистом до суду у строк, визначений законом; поважних причин пропуску цього строку стороною позивача суду не надано.
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі №629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі №637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі №600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі №401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі №403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі №933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі №686/6892/20, від 04.08.2021р. у справі №617/537/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
VII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1 , - слід залишити за нею.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права на земельну частку (пай) в і д м о в и т и.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2022р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Малнів Мостиського району Львівської області, жителька та зареєстрована за адресою: с.Малнів Яворівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, , місцезнаходження: 79019, м.Львів, просп.В.Чорновола. 4.

Суддя Ю.В. Кічак