ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5148/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/356/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

апелянта - ОСОБА_1 ,

представників апелянта - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачки - ОСОБА_4 ,

представника відповідачка - ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5148/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 22 грудня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Талан Тер» про визнання удаваним правочинів, визнання недійсними правочинів та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Талан Тер» (надалі - ТОВ «Талан Тер») про визнання удаваним правочинів, визнання недійсними правочинів, та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у грудні 2014 року між ним та його матір`ю ОСОБА_4 досягнуто домовленість про об`єднання своїх майнових та немайнових вкладів, спільні дії і спільне ведення справ для досягнення наступної мети: приховати право власності ОСОБА_1 від третіх осіб (зокрема, активістів, цивільної дружини) шляхом його тимчасового оформлення на ім`я ОСОБА_4 , до моменту повернення назад у власність позивача. До моменту витребування, ОСОБА_4 повинна була зберегти майно позивача і повернути його за вимогою останнього, оскільки він не мав наміру позбавлятися свого майна, а також вкладати власні кошти в чуже майно; здійснити реконструкцію об`єкта нерухомості; вести підприємницьку діяльність із використанням земельних ділянок та нерухомого майна, які були передані для спільної діяльності та виникли внаслідок цієї діяльності.

Вкладом позивача було нерухоме майно, земельні ділянки, грошові кошти, праця. Вкладом ОСОБА_4 були правоздатність, дієздатність та ім`я для оформлення нерухомого майна, праця, оформлення іншого майна, отриманого внаслідок спільної діяльності. Для цього ОСОБА_1 та ОСОБА_4 оформлено ряд договорів, а саме:

- нотаріально посвідчений договір №6634 від 24 грудня 2014 року дарування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 371.0 кв.м.;

- нотаріально посвідчений договір №6642 від 24 грудня 2014 року дарування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374.2 кв.м.;

- нотаріально посвідчений договір №6673 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0318 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер - :12:012:0024, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6681 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0300 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер - :12:012:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6689 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0317 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :12:012:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, їх домовленість фактично була договором про спільну діяльність (простого товариства), згідно якого сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону.

ОСОБА_1 вніс кошти на реконструкцію, що підтверджується відповідними платіжними документами, договором №1/15 від 10 січня 2015 року.

В подальшому, після реконструкції приміщення, між ними був укладений договір оренди нерухомого майна №12/04/17 від 12 квітня 2017 року, в т.ч. для податкових цілей.

Враховуючи, що позивач уклав із ОСОБА_4 договори дарування нерухомого майна для приховання договору спільної діяльності (простого товариства), то відносини між ними регулюються правилами договору простого товариства (спільної діяльності), положення якого регулюється главою 77 ЦК України.

Надалі ОСОБА_4 відчужила нерухоме майно позивача та з 31 травня 2017 настали обставини, коли досягнення мети товариства стало неможливим.

А тому, з 31 травня 2017 року договір простого товариства є припиненим, у зв`язку із чим позивач має право на вимогу повернути своє майно і виділити частину майна, яке утворилося в результаті спільної діяльності.

Після проведеної реконструкції, в результаті спільної діяльності, утворилося приміщення, а саме магазин загальною площею 1515.8 кв. (371 кв.м. + 374.2 кв.м. + 770.6 кв.м.), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Майно, яке утворилось внаслідок спільної діяльності, перебуває у спільній частковій власності в рівних частках позивача та ОСОБА_4 .

Однак, ОСОБА_4 , без його згоди, відчужила його майно, а також спільне майно, яке утворилося внаслідок спільної діяльності, після реконструкції.

Вказує, що відповідачка не мала права розпоряджатися цим майном, шляхом його відчуження ОСОБА_9 31 травня 2017 року, оскільки це порушило його права та інтереси.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд:

1. Визнати удаваними наступні правочини, а саме, що під ними приховано договір простого товариства (спільної діяльності), положення якого регулюється главою 77 ЦК України:

- нотаріально посвідчений договір №6634 від 24 грудня 2014 року дарування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6642 від 24 грудня 2014 року дарування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6673 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0318 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер - :12:012:0024, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6681 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0300 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер - :12:012:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально посвідчений договір №6689 від 31 грудня 2014 року дарування земельної ділянки площею 0.0317 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер - :12:012:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Визнати недійсними наступні правочини, а також припинити речові права, які виникли на їх підставі:

- договір дарування магазину загальною площею 1515.8 кв.м., зареєстрований в реєстрі 31 травня 2017 року, що знаходиться в АДРЕСА_1 , засвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. в реєстрі за №482;

- договір дарування земельної ділянки від 31 травня 2017 року кадастровий номер - :12:012:0028, розміром 0.0300 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , засвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. в реєстрі за №491;

- договір дарування від 31 травня 2017 року земельної ділянки, кадастровий номер - :12:012:0023, розміром 0.0317 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , засвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. в реєстрі за №485;

- договір дарування від 31 травня 2017 року земельної ділянки площею 0.0318 га, кадастровий номер - :12:012:0024, що знаходиться в АДРЕСА_1 , засвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. в реєстрі за №488.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 1130.5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- ѕ земельної ділянки кадастровий номер :12:012:0028, розміром 0.0300 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- ѕ земельної ділянки, кадастровий номер :12:012:0023, розміром 0.0317 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- ѕ земельної ділянки площею 0.0318 га, кадастровий номер :12:012:0024, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

4. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Яворський А.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що в спільну діяльність ОСОБА_4 , окрім свого ім`я, дієздатності і правоздатності, передала працю у вигляді титульного оформлення на себе права власності на магазин, підписування необхідних документів, оплати від свого імені коштів, які надавав їй син, тощо. Звертає увагу на те, що перешкодою в укладенні договору про спільну діяльність була необхідність обов`язкової зміни титульного власника магазину.

Судом не враховано, що спірне майно не вибуло із володіння позивача. Він у ньому весь час здійснював господарську діяльність, проводив реконструкцію за власні кошти, що свідчить про виникнення дещо інших правовідносин між позивачем та ОСОБА_4 , ніж ті, які передбаченні договором дарування.

Висновок суду про те, що позивачем вибрано неналежний спосіб захисту, у випадку задоволення первинних позовних вимог (витребування майна з чужого незаконного володіння) необґрунтований і суперечить обставинам справи та закону, оскільки відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, судом надано невірну оцінку показам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , які викладені в протоколах їх допиту в рамках кримінального провадження №003054. Адже з них вбачається дефект волі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 щодо правової природи договору дарування магазину та земельних ділянок, та вбачається зовсім інша воля, яка притаманна договору про спільну діяльність між ними, оскільки позивач в жодному випадку не мав наміру позбавлятися свого майна, а також вкладати власні кошти в чуже майно.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

15 березня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що договори дарування від 29 і 31 грудня 2014 року спрямовані на реальне настання передбачених ними правових наслідків, про що свідчить, зокрема, державна реєстрація за ОСОБА_4 , на їх підставі, права власності на подароване їй згідно даних договорів нерухоме майно. Відтак, вказані договори не є ані нікчемними, ані удаваними, а тому посилання позивача на норми ст.235 ЦК України не заслуговують на увагу. Між позивачем і ОСОБА_4 не виникли правовідносини сторін договору про спільну діяльність із об`єднанням вкладів (тобто сторін договору простого товариства), що вбачається із п.1.15 поданого позивачем договору №1/15 від 10 січня 2015 року, а тому позивач безпідставно посилається на норми закону, якими врегульовано спільну діяльність у формі простого товариства.

Право приватної власності на магазин по АДРЕСА_1 загальною площею 1515.8 кв.м., після його реконструкції, було зареєстровано 31 січня 2017 року за ОСОБА_4 , а тому право спільної власності на вказаний магазин у позивача не виникало.

Крім того, оскаржувані правочини спрямовані на настання реальних наслідків - перехід права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , не є удаваними та ними не приховано укладення жодного договору іншої правової природи, в тому числі і договору про спільну діяльність.

Вказує, що визнання позову відповідачкою ОСОБА_4 не може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення безпідставних позовних вимог у штучно створеному спорі і порушує права та інтереси ОСОБА_9 . Крім того, приймаючи у дар від ОСОБА_4 , згідно нотаріально посвідчених договорів дарування від 31 травня 2017 року, магазин по АДРЕСА_1 та три земельні ділянки під ним, вона діяла добросовісно та не порушувала жодних прав позивача.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представники адвокати - Яворський А.В., Александров В.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідачка ОСОБА_9 та її представник - адвокат Бочан І.П. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_4 та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідачка ОСОБА_4 є матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_9

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 15 березня 1995 року. Вид діяльності - 47.52 «Роздрібна торгівля залізним виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах», 46.73 «Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням», 46.74 «Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього», тощо.

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії РД №046423 ОСОБА_4 на підставі рішення суду набула право власності на земельну ділянку площею 0.0375 га кадастровий номер :12:012:0023. (т.3 а.с.102).

На підстав договору дарування від 13 грудня 2003 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_4 Ѕ частину будівлі крамниці по АДРЕСА_1 загальна площа - 717 кв.м.

16 грудня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 укладено договір поділу будівлі по АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_4 виділяється приміщення площею 371 кв.м., ОСОБА_10 - приміщення площею 374.3 кв.м.

Також, згідно договору від 24 грудня 2010 року ОСОБА_10 продала ОСОБА_1 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 374.2 кв.м.

Крім того, згідно державного акту серії ЯЛ №747000 ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2010 року набув у власність земельну ділянку площею 0.03175 га кадастровий номер :12:012:0024 (т.3 а.с.107).

Згідно договору дарування від 08 листопада 2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 371 кв.м. (т.3 а.с. 108).

На підставі договору дарування від 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.0375 га, кадастровий номер :12:012:0023 (т.3 а.с.110).

Згідно рішень Тернопільської міської ради від 20 грудня 2012 року №6/27/53, від 31 жовтня 2013 року №6/38/69, від 31 січня 2014 року №6/44/83 ОСОБА_1 надано в оренду земельні ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , а також в подальшому надано дозвіл та затверджено проект землеустрою щодо зміни їх цільового призначення на цільове призначення - для будівництва та обслуговування закладу торгівлі.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 06 березня 2014 року ОСОБА_1 був власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0.03 га кадастровий номер :12:012:0028 (т.3 а.с.112)

26 березня 2014 року ОСОБА_1 надав в інспекцію архітектурно-будівельного контролю в Тернопільській області повідомлення про початок виконання підготовчих робіт / про зміну даних у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт з реконструкції магазину з добудовою по АДРЕСА_1 .

Також, 08 квітня 2014 року між виконавчим комітетом Тернопільської міської ради та ОСОБА_1 укладено договори про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Тернополя щодо сплати пайового внеску в сумі 36104.40 грн. - 6% від загального кошторису будівництва по АДРЕСА_1 . В січні 2015 року ОСОБА_1 сплачено 10100 грн. Останній платіж за договором був здійснений ОСОБА_4 06 грудня 2016 року (т.1 а.с.130-138).

29 травня 2014 року управлінням містобудування та архітектури Тернопільської міської ради видано містобудівні умови та обмеження №415 на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки із кадастровими номерами: :12:012:0028, :12:012:0023, :12:012:0024.

Також, в 2014 році ОСОБА_1 здійснювалися оплати вартості зелених насаджень по АДРЕСА_1 , а саме:

- 16 жовтня 2014 року в розмірі 20226 грн. та 27 листопада 2014 року в розмірі 3120 грн. - за порізку дерев (т.1 а.с. 143-146, 152-153);

- 18 листопада 2014 року в розмірі 71776.27 грн. - за нестандартне приєднання до електромереж (т.1 а.с.147-150);

- 19 грудня 2014 року в розмірі 417.60 грн. - за надання послуг електрозв`язку (т.1 а.с. 154-155);

- 04 грудня 2014 року в розмірі 1344 грн. - за обстеження міської території при проведення земельних робіт (т.1 а.с.155-157).

Також, ФОП ОСОБА_1 укладено договори про врізання в водопровідну мережу від 09 грудня 2014 року (т.1 а.с.158), експертизу робочого проекту реконструкції проекту будівництва по АДРЕСА_1 від 18 грудня 2014 року (т.1 а.с.159-160).

Відповідно до договорів дарування нежитлового приміщення, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29 грудня 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., зареєстрованих в реєстрі за №6634, №6642, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 два нежитлових приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 371 кв.м та 374.2 кв.м.

Пунктом 1.6 договору сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (т.1 а.с.29-32).

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 31 грудня 2014 року були укладені договори дарування земельних ділянок, відповідно до яких ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 три земельні ділянки:

1) площею 0.0318 га, кадастровий номер - :12:012:0024, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) площею 0.0300 га, кадастровий номер - :12:012:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) площею 0.0317 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий помер - :12:012:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33-38).

Договори посвідченні приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., зареєстровані в реєстрі за №№6673, 6681, 6689.

Пунктом 16 вказаних договорів сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Відповідно до умов Договору за № 1/15 від 10 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовились про наступне: ОСОБА_1 зобов`язувався власними та (або) залученими силами та засобами виконати облаштування, будівництво, реконструкцію нежитлової будівлі за адресою - АДРЕСА_1 , площею 371 кв.м. та 374.2 кв.м. на земельних ділянках: площею 0.0317 га кадастровий номер :12:012:0023; площею 0.0300 га, кадастровий номер :12:012:0028; площею 0.0318 га, кадастровий номер :12:012:0024, в строк до серпня-вересня 2017 року. Після фактичного завершення будівництва та настання строку, визначеного в п.1.4 Договору, ОСОБА_1 шляхом укладення Договорів купівлі-продажу зі стороною договору - ОСОБА_4 набуває право власності на вказаний об`єкт та земельні ділянки або стає власником даного об`єкту та земельних ділянок в інший шлях, не заборонений законодавством (п.2.3 договору). ОСОБА_4 , після завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію, зобов`язується вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на Об`єкт та земельні ділянки (п.2.5). Договір не являє собою договору про надання фінансових послуг, не є договором про залученням коштів фізичних чи юридичних осіб або договором про спільну діяльність (п.1.15) (т.1. а.с. 161-168).

10 березня 2015 року ОСОБА_4 зареєструвала в управління ДАБІ в Тернопільській області декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції магазину з добудовою по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.169-171).

Протягом червня-липня 2015 року ОСОБА_1 перераховував ВАТ «Хмельницькзалізобетон» грошові кошти, а саме:

-11 червня 2015 року 100000 грн.,

- 02 липня 2015 року - 112560 грн.,

- 10 липня 2015 року - 70000 грн.,

-16 липня 2015 року - 30000 грн.,

- 21 липня 2015 року - 31960 грн.,

- 21 липня 2015 року - 65980 грн.,

- 23 липня 2015 року - 42887 грн.

(т.1 а.с. 172-177).

Крім того, ОСОБА_1 здійснювалися інші платежі за товари та послуги за період грудень 2015 року - жовтень 2016 року (т.1 а.с. 177-183).

13 грудня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала в відділі державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, відповідно до якої об`єкт по АДРЕСА_1 загальною площею 1515.8 м.кв., торгова площа - 1192.9 м.кв., три поверхи, вважати закінченим будівництвом. Об`єкт готовий до експлуатації (т.1 а.с.185-189).

12 квітня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна № 12/04/17, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 1515.80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , орендна плата - 7000 грн, строк оренди - 2 роки 10 місяців. Додаток № 1 до вказаного договору становить акт приймання-передачі нежитлового приміщення площею 1515.8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 12 квітня 2017 року (т.1 а.с.191-196).

31 травня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 укладено договір дарування магазину, зареєстрований в реєстрі за №482, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., відповідно до умов якого ОСОБА_4 безоплатно передала у власність ОСОБА_9 належний їй на праві власності магазин, загальною площею 1515.8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.39-41).

В пункті 6 даного договору дарувальник засвідчила, що на момент його укладення магазин вільний від прав третіх осіб, відносно нього не укладено будь-яких договорів про відчуження.

Дарувальник та Обдарована стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину (п.11).

Крім того, 31 травня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було укладено три договори дарування земельної ділянки, зареєстровані в реєстрі за №№485, 488, 491, які посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., відповідно до умов яких ОСОБА_4 безоплатно передала у власність ОСОБА_9 належні їй на праві власності земельні ділянки:

1) площею 0.0317 га, кадастровий номер :12:012:0023, для іншої комерційної діяльності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) площею 0.0318 га, кадастровий номер :12:012:0024, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) площею 0.0300 га, кадастровий номер :12:012:0028, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.43-44, 47-48, 51-52).

В пункті 3 договору дарувальник ствердив, що внаслідок укладення цього договору не порушуються права та законні інтереси інших осіб, і що земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб.

Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального (п.10).

Вказані договори були зареєстровані у встановленому законом порядку, що вбачається із Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88560902, № 88561487, № 88561813, № 88562155 від 31 травня 2017 року.

05 вересня 2017 року ОСОБА_9 через свого представника звернулася до ФОП ОСОБА_1 із вимогою, в якій зазначала, що вона є власником будівлі по АДРЕСА_1 та запропонувала обговорити договір оренди із нею або звільнити приміщення.

У відповідь на вказану вимогу 10 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_1 повідомив представника ОСОБА_9 про те, що він використовує приміщення по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди від 12 квітня 2017 року.

Згідно з розрахунками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік по об`єктах оподаткування, які належить ОСОБА_9 , сума податку на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 всього становить 32337.07 грн., за 2018 рік - 56433.23 грн., за 2019 рік - 63254.33 грн., що підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями від 12 грудня 2019 року № 0169046/1-5404-1918 та від 04 травня 2020 року № 0-1915.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2019 року №-1918 ОСОБА_9 визначено суму податкового зобов`язання за земельним податком у розмірі 2853.53 грн., 3015.24 грн., 3024.75 грн. (2019 рік), 5660.55 грн., 5981.31 грн., 6000.18 грн. (2020 рік).

Слідчим СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області розслідувалося кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0003054 від 15 вересня 2017 року за частиною третьою статті 190 КК України за фактом того, що ОСОБА_11 шляхом обману заволоділа майном ОСОБА_4 . В рамках вказаного провадження були допитані як свідки ОСОБА_9 03 жовтня 2017 року, (т.1 а.с.87-94), 16 вересня 2017 року потерпіла ОСОБА_4 (т.1 а.с.95-97), 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 (т.1 а.с.108-112), а також 02 листопада 2017 року одночасно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (т.1 а.с.98-107) та 10 листопада 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (т.1. а.с.112-118).

Постановою слідчого від 17 листопада 2017 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. (т.3 а.с.184).

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що 03 вересня 2019 року за ОСОБА_9 зареєстровано на праві приватної власності магазин загальною площею 1515.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки кадастровий номер: :12:012:0023, :12:012:0024, :12:012:0028 на виконання рішення Тернопільського апеляційного суду справа № 607/15555/17 від 27 червня 2019 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2020 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у справі №607/9960/18 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, суд ухвалив усунути ОСОБА_9 перешкоди у користуванні належним їй на праві власності нежитловим приміщенням - магазином, загальною площею 1515.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити зазначене приміщення магазину, усунути ОСОБА_9 перешкоди у користуванні належним їй на праві власності нежитловим приміщенням - магазином, загальною площею 1515.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_12 звільнити зазначене приміщення магазину.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року у справі №607/16805/20 за позовом ОСОБА_9 до ТОВ «ТАЛАН ТЕР», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Легінь О.М. про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди, суд ухвалив витребувати від ТОВ «ТАЛАН ТЕР» на користь ОСОБА_9 наступні об`єкти нерухомого майна:

- магазин за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1515.8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :12:012:0023, площею 0.0317 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :12:012:0024, площею 0.0318 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01;

- земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :12:012:0028, площею 0.0300 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01.

Згідно договору від 16 липня 2021 року ТОВ «Талан Тер» передало у власність ТОВ «Арій Вест» нежитлове приміщення площею 1515.8 кв.м. по АДРЕСА_1 , строком на 2 роки 11 місяців.

Судом досліджено надані позивачем знімки екрану сторінок мережі інтернет, які містять критичні публікації щодо здійснення будівництва та знищення зелених насаджень по АДРЕСА_1 , за грудень 2014 - березень 2015 рік (т.1 а.с. 59-87).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (стаття 235 ЦК України).

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Аналогічне узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників (ч. 2 ст. 1130 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст.1132 ЦК України).

За положеннями статті 1133 Цивільного кодексу України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Звертаючись до суду із даним позовом та заявляючи вимогу про удаваність правочину позивач ОСОБА_1 покликався на те, що він уклав в 2014 році з ОСОБА_4 договори дарування магазинів за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 371 кв.м. та 374.2 кв.м) та земельних ділянок :12:012:0024, :12:012:0028, :12:012:0023) через тиск громадських активістів, а також за умовляннями родичів, щоб уникнути поділу майна з тодішньою співмешканкою, а теперішньою дружиною.

Разом з тим, згідно договорів дарування від 08 листопада 2012 року та 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 371 кв.м. та земельну ділянку площею 0.0375 га кадастровий номер :12:012:0023.

Відповідно до договорів дарування нежитлового приміщення, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29 грудня 2014 року та 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 два нежитлових приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 371 кв.м та 374.2 кв.м., та три земельні ділянки :12:012:0024, :12:012:0028, :12:012:0023.

Аналіз вказаних обставин свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 неодноразово вчиняли договори дарування щодо частини спірного нерухомого майна.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорювані договори дарування нежитлових приміщень та трьох земельних ділянок по АДРЕСА_1 , не є удаваними.

У спірних договорах дарування 2014 року міститься положення про те, що сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Таким чином, воля сторін договорів зафіксована в договорах дарування та скріплена підписами сторін які засвідчені нотаріально.

Крім того встановлено, що у договорах дарування нежитлового приміщення та земельних ділянок, укладених 31 травня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , зазначено, що дарувальник засвідчила, що на момент укладення договору магазин вільний від прав третіх осіб, відносно нього не укладено будь-яких договорів по відчуженню. Дарувальник та Обдарована стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Воля дарувальника засвідчена її підписом, який посвідчено нотаріально.

У матеріалах справи відстуні належні та допустині докази про намір ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у грудні 2014 року укласти договір про спільну діяльність.

При цьому надано лише пояснення позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 .

Однак, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.2 ст.218 ЦК України).

Щодо протоколів допиту у кримінальному провадженні № 003054, витягу з реєстру, то вказані протоколи не містять інформації про предмет спору, а саме домовленість укладення договору про спільну діяльність, а не договорів дарування.

Судом першої інстанції вірно враховано, що будь-яких перешкод щодо укладення договору про спільну діяльність на час укладення договорів дарування в позивача та відповідачки не було, однак, такого договору вони не уклали.

Разом з тим, зміна думки щодо виду договору після його укладення не є підставою для визнання його недійсним, оскільки це б суперечило принципу правової визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що укладення 12 квітня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договіру оренди спірного нерухомого майна № 12/04/17 свідчить про те, що у ОСОБА_1 спірне нерухоме майно вибуло із приватної власності та між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існували інші правовідносини (оренди), а не про спільну діяльність.

Доводи апелянта про те, що спірне майно не вибуло із володіння ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки уклавши в 2014 році з ОСОБА_4 спірні договори дарування, позивач, як власник нерухомого майна, відчужив його, а тому право власності ОСОБА_1 припинено (п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладаючи спірні договори дарування, сторони договору повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір. Позивач не обґрунтував удаваності договорів з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

Суд зауважує, що позивачем також надано договір № 1/15 від 10 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в якому сторони визначили умови здійснення реконструкції нежитлового приміщення, де окремо зазначили, що він не є договором про спільну діяльність. Також, за вказаним договором визначено права та обов`язки сторін з приводу реконструкції та подальшого відчуження об`єкта будівництва, в тому числі і обов`язок ОСОБА_4 подарувати чи іншим чином відчужити майно синові ОСОБА_1 .

Отже, невиконання умов договору ОСОБА_4 є підставою для її цивільної відповідальності згідно законом, зокрема, відшкодування збитків.

Крім того з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17.

Враховуючи наведене у даній справі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваних договорів удаваним.

Інші позовні вимоги є похідними від вирішення питання про удаваність договорів дарування, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 27 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді