Справа № 183/8495/21
№ 2/183/1953/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Дубовенко І.Г.
з участю секретаря судового засідання - Петрієнко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна про усунення від права на спадкування,
за участю представника позивача - адвоката Прохода Р.С., суд -
03 грудня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Проходу Р.С. звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, в якому просить усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, а саме: нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; а також на 1/2 частину автомобіля.
В обґрунтування таких вимог посилалась на те, що вона разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1987 року проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Після смерті ОСОБА_4 вона як спадкоємець за заповітом від 18 липня 1996 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідачі, будучи рідними племінниками ОСОБА_4 також звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , бо останнім за життя був складений на їх ім`я інший заповіт від 10 травня 2012 року. Враховуючи, що її чоловік більше 20 років страждав на хронічне запалення легень, проходив лікування та потребував належного догляду, який вона йому надавала; а у квітні у нього діагностували цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості, стадії субкомпенсації, діабетична полінейропатія та супутні хвороби у зв`язку з чим з 26 квітня 2019 року його госпіталізували, весь цей час вона була поряд з ним та доглядала за ним. 01 червня 2019 року ОСОБА_4 потрапив у автомобільну аварію, отримав численні пошкодження; потрапив до реанімації, а 05 червня 2019 року прооперували. Весь цей час ОСОБА_4 звертався до своїх племінників, щоб вони провідали його та надали допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, не реалізувавши своє побажання щодо виключення відповідачів з заповіту. 11 червня 2019 року ОСОБА_1 поховала його за свої кошти. 16 липня 2021 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська ухвалене рішення, яким встановлено факт спільного сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по 11 червня 2019 року; визнано спільною сумісною власністю рухоме та нерухоме майно; в рахунок поділу спільного сумісного майна визнано право особистої власності ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_2 ; та Ѕ частину автомобіля AUDI модель: Q3; а також визнано особистою власністю на квартиру по АДРЕСА_3 . Таким чином, майно: земельна ділянка та будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; а також на Ѕ частину автомобіля AUDI модель: Q3 - є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги, яку просив у відповідачів, однак вони такої допомоги не надавали, не приймали навіть участі у його похованні, позивач вимушена звернутись до суду з позовом про усунення їх від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подала.
Відповідач ОСОБА_3 відзиву не позов не подав.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року позовна заява прийнята до провадження та у справі відкрито провадження.
Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Заборонено приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганні Леонідівні видавати на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 травня 2012 року, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 8/2019) до розгляду по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, про усунення від права на спадкування.
Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року у підготовчому судовому засіданні витребувані докази у справі за клопотанням представника позивача. Зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, що відкрита після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 6 «Дніпровської міської ради» надати суду належним чином завірену копію медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, та/або належним чином завірені копії будь-яких документів чи відомостей стосовно проходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лікування в КЗ «Міська клінічна лікарня № 6 Дніпровської міської ради» (правонаступником якої є КНП «Міська клінічна лікарня № 6 «Дніпровської міської ради») в період з 01 червня 2019 року по 11 червня 2019 року.
На виконання зазначеної ухвали, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. та Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 6 «Дніпровської міської ради» направлено на адресу суду витребувані документи.
Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не надала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надав.
Третя особа приватний нотаріус ДМНО Кохан Г.Л. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
В судовому засіданні були допитані свідки:
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він з 2006 року знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , часто бував у них у гостях. Останні п`ять років життя ОСОБА_4 дуже хворів на цукровий діабет та запалення легень, що змушувало його додавати додаткових зусиль для організації свого життя, тому як почував часто слабкість та неможливість самостійно навіть обслуговувати себе. Весь цей тягар несла на собі ОСОБА_1 , відповідачі, які є племінниками ОСОБА_4 жодного разу не допомогли йому, навіть на його прохання. Так опинившись у безпорадному стані, що зумовило його звернення до племінників по допомогу - ОСОБА_4 лише чув, що відповідачі не можуть надати такої допомоги через свою зайнятість. Навесні 2019 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР», а з 01 червня 2019 року по 11 червня 2019 року, ОСОБА_4 перебував на лікуванні в КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР. Під час лікування, поряд з ОСОБА_4 , постійно знаходилась лише ОСОБА_1 , яка надавала ОСОБА_4 всю необхідну допомогу, зокрема, доглядала за ним, придбавала ліки, продукти харчування. Натомість, відповідачі жодного разу не відвідали ОСОБА_4 , не надавали ні грошових коштів, ні ліків, ні продуктів харчування, навіть жодного разу не зателефонували ОСОБА_4 . Питанням поховання ОСОБА_4 також займалася ОСОБА_1 , втому числі матеріальною стороною.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, що вона працювала разом з ОСОБА_4 над своєю дисертацією досить тривалий час, а тому дуже щільно спілкувалася як з ним, так і з його дружиною ОСОБА_1 . Дійсно останнім часом ОСОБА_4 дуже хворів на запалення легень та цукровий діабет, хвороба розвивалася і як результат, він опинився у стаціонарі, через безпорадний стан - потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому ОСОБА_1 . Їй відомо, що у ОСОБА_4 є племінники, до яких він також звертався по допомогу, однак племінники не допомагали йому, хоча могли надавати таку допомогу. Навесні 2019 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР», а з 01 червня 2019 року по 11 червня 2019 року, ОСОБА_4 попав у аварію та потрапив в КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР. Під час лікування, поряд з ОСОБА_4 , постійно знаходилась лише ОСОБА_1 , яка надавала ОСОБА_4 всю необхідну допомогу, зокрема, доглядала за ним, придбавала ліки, продукти харчування.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Зважаючи на ці обставини, суд керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст. 1 ЦПК України, ст. 2 КПК України). Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст. 6 Конвенції (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п. п. 52, 53, 57 та інш.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. п. 40, 41, 42 та інш.) зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду.
Суд, заслухавши представника позивача, показання свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що позивач разом з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 11.06.2019 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, підтримували шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки. Вказані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 205/7701/2020 від 16 липня 2021 року, яке переглядалося в апеляційному порядку та постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року залишене в силі (т. 1 а.с. 32-53).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 13.06.2019 року (т. 1 а.с. 29).
За життя ОСОБА_4 склав декілька заповітів:
Так, 18 липня 1996 року ОСОБА_4 оформив заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - заповів ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 18.07.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори - Ужва Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №9-1364 ( т. 1 а.с. 10-11).
10 травня 2012 року ОСОБА_4 оформив останній заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується заповітом від 10 травня 2012 року який був посвідчений державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області Герасименко Л.В. за реєстровим №633 (т. 1 а.с. 12).
З матеріалів спадкової справи №8/2019, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявою від 21 червня 2019 року за №22. Оглядом вказаної спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу - Кохан Г.Л. з заявами про прийняття спадщини за заповітом також, звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджуються заявами від 17 липня 2019 року за №65/02-14 та від 17 липня 2019 року за № 66/02-14, відповідно (т. 1 а.с. 189-214).
Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року по справі № 205/7701/2020, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року - визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 наступне майно: земельна ділянка та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_3 . В рахунок поділу вищезазначеного майна визнано за ОСОБА_1 право особистою приватної власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частину автомобіля марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_3 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини, які встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року по справі № 205/7701/20 набрало законної сили 10 листопада 2021 року є преюдиційними, тобто такими, що не доказуються при розгляді цієї справи в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.
З виписки № 1593/461 із медичної карти стаціонарного хворого від 08 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , більше 20 років страждав на хронічне запалення легень, у зв`язку з чим постійно проходив лікування у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР» та потребував належного догляду. Під час чергового діагностування, у ОСОБА_4 у віці 69 років підтвердили діагноз - Цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, стадії субкомпенсації, діабетична полинейропатія та супутні хвороби. В період з 26 квітня 2019 року по 08 травня 2019 року, ОСОБА_4 було госпіталізовано у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР». Під час лікування ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4 та надавала всю необхідну допомогу, зокрема, готувала йому їжу за спеціальними дієтами для діабетиків, купувала ліки, контролювала прийом ліків, допомагала пересуватися, тому як у чоловіка була сильна слабкість. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків та позивача, які надані в судовому засіданні, Випискою №1593/461 із медичної карти стаціонарного хворого, Листком непрацездатності серія АДФ №445890 (т. 1 а.с. 13-18).
Як встановлено судом, з моменту госпіталізації та весь час перебування ОСОБА_4 у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР», лише ОСОБА_1 особисто доглядала за ОСОБА_4 та забезпечувала його необхідним доглядом.
Також, судом встановлено та не спростовано відповідачами, що в цей період ОСОБА_4 звернувся до відповідачів з проханням надати необхідну допомогу бо знаходився в безпорадному стані та не міг сам себе обслуговувати. Однак, відповідачі жодного разу не провідали ОСОБА_4 в лікарні, не забезпечували його необхідним доглядом, ліками та продуктами харчування, навіть не телефонували.
Як свідчать матеріали справи, 01 червня 2019 року ОСОБА_4 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав численні пошкодження та був госпіталізований до реанімації КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР, де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується фотографіями з місця ДТП, довідкою від 03.06.2019р. та Довідкою про причину смерті №1184 від 13.06.2019р. (т. 1 а.с. 181-188; т. 2 а.с. 2-75).
Перебуваючи на лікуванні в КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР, лише ОСОБА_1 знаходилась поруч з ОСОБА_4 та надавала йому необхідну допомогу, зокрема, цілодобово наглядала за останнім, купувала ліки, їжу та надавала всю іншу необхідну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що всі витрати, в тому числі по купівлі ліків та похованні ОСОБА_4 , несла особисто ОСОБА_1 , що підтверджується квитанціями та товарними чеками (т. 1 а.с. 16-30).
Як встановлено судом та не спростовано відповідачами, знаходячись в КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР, ОСОБА_4 звертався до відповідачів з проханням відвідати його у лікарні та надати допомогу, оскільки він перебував в безпорадному стані та не міг сам себе обслуговувати, однак такої допомоги надано не було, що зокрема підтверджено поясненнями позивача та свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст.1261, 1264 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Правила ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Матеріали справи підтверджують, що з 26 квітня 2019 року по 08 травня 2019 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні у ДОЗДОК «Дніпропетровська міська лікарня №5» ДОР». 01 червня 2019 року ОСОБА_4 потрапив в ДТП, внаслідок чого знаходився на лікуванні в реанімації КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР до 11 червня 2019 року. Тобто, ОСОБА_4 перебував в безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, матеріального забезпечення, здійснення опіки, надання будь-якої іншої допомоги (спілкування, консультації, моральної підтримки, тощо). У вказані періоди часу, лише позивач знаходився поряд з ОСОБА_4 та надавав йому всю необхідну допомогу, зокрема, піклувалася про нього, наглядав за ним цілодобово та матеріально забезпечував (купувала необхідні ліки, оплачувала усі медичні послуги, тощо), що не спростовано відповідачами. Натомість, відповідачі умисно ухилялися від своїх обов`язків щодо надання допомоги ОСОБА_4 , який через тяжку хворобу знаходився в безпорадному стані, а тому - суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та усунення відповідачів від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи встановлені факти та обставини, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем четвертої черги та має право на спадкування нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину автомобіля AUDI модель: Q3.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд зауважує, що позивач заявив вимоги про стягнення судових витрат з позивача, які складаються з судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
А тому з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн, а з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн.
Представником позивача також заявлено до стягнення понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 8500 грн.
Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3ст. 137 ЦПК України).
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 82, 90, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна про усунення від права на спадкування - задовольнити.
Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривен.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривен.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ; адреса для листування: АДРЕСА_6 ; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_8 ).

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна (адреса місцезнаходження: вулиця В.Винниченка, 2, прим.19, місто Дніпро, 49027; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Рішення суду складено і підписано 21 квітня 2022 року.

Суддя І.Г.Дубовенко