Справа № 309/544/22
Провадження № 2/309/126/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2022 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.
за участю секретаря судового засідання Томищ Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У позові посилається на те, що 05 листопада 2012 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. У шлюбі вони прожили до 25.10.2021 року. Спільних дітей не мали. У відповідачки від попереднього шлюбу є син, відповідач ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу вони проживали у подарованому йому житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними проживав і син відповідачки. В даному житловому будинку, з його згоди, відповідачі були зареєстровані. 25 жовтня 2021 року шлюб між ним та відповідачкою за рішенням суду був розірваний. Ще до розірвання шлюбу, в березні 2021 року ОСОБА_2 разом з її сином переїхали проживати до своєї баби за адресою: АДРЕСА_2 , але із належного йому житлового будинку, вони не знялися з реєстрації та відмовляються це зробити у добровільному порядку. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку завдає йому, як власнику житлового будинку додаткових витрат на утримання будинку та сплаті комунальних послуг, розмір яких залежить від кількості зареєстрованих осіб у житловому будинку. Відповідачка та її син після розірвання шлюбу перестали бути членами його сім`ї, спільним побутом з ним не пов`язані, виселилися з належного йому будинку добровільно та проживають зі іншою адресою, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на його вимогу, як власника цього майна.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. До суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву чи заперечення на позовну заяву від них не надходило.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилося.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору дарування від 03.11.2011 року та копією витягу про держану реєстрацію права № 31917370 від 04.11.2011 року.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який розірвали згідно рішення Хустського районного суду від 25 жовтня 2021 року. Відповідачка ОСОБА_1 разом зі своїм сином від першого її шлюбу ОСОБА_3 проживали та є зареєстрованими у належному позивачу будинку АДРЕСА_1 .
Як вбачається з акту про встановлення факту проживання від 04.01.2022 року, складеного депутатом Горінчівської сільської ради Багуряк В., громадянка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але з березня місяця 2021 року у вказаному будинку фактично не проживають.
Місцем проживання відповідачів, як стверджує позивач, є АДРЕСА_2 .
Отже, в ході судового розгляду підтверджується факт не проживання відповідачів у належному позивачу житловому будинку ще до розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_2 , приблизно з березня 2021 року.
Реєстрація місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у належному позивачу житловому будинку створює для нього перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном. Так, позивач вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, а також дана обставина позбавляє його можливості отримування соціальних пільг, які передбачені законом.
Суд вважає, що наявність реєстрації місця проживання відповідачів у будинку позивача порушує права та інтереси останнього, пов`язані з розпорядженням та користуванням належним йому житловим будинком.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, відповідачі вселились у належний позивачу на праві власності житловий будинок як члени його сім`ї і набули право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.
Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 після розірвання шлюбу перестали бути членами сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язані, виселилися з належного йому житлового будинку добровільно та проживають за іншою адресою, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивача, як власника майна - житлового будинку, на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.
«Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідач вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї (чоловік власника) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Суд встановив, що позивач є власником будинку і як власник цього майна надавав право відповідачам користуватись ним. Із березня 2021 року відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 вселилися в належний позивачу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як члени його сім`ї, але на даний час не є такими, в даному житловому будинку, який не є спільною власністю колишнього подружжя, не проживають з березня 2021 року, мають інше місце проживання, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку, не приймають участі у спільному побуті, а їх реєстрація порушує права та інтереси позивача, пов`язані з розпорядженням та користуванням належним йому майном, суд приходить висновку, що відповідачів слід позбавити права користування цим житловим будинком.
Питання стягнення судових витрат слід вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 211, 223, 247, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, ст. 391, 406 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 992,40 гривень судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хустського районного суду Закарпатської області.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.