Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5088/21
Провадження № 2/332/847/22
21 квітня 2022 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Яцуна О.С.,
за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 13.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та проведення судового засідання по суті призначено на 08.02.2022.
Ухвалою суду від 13.12.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 67644399 до набрання рішенням по вказаній справі законної сили.
Від представника позивача - адвоката Новікова І.О., надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили. Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від третіх осіб пояснень до суду не надходили.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Не погоджуючись із доводами, викладеними в позовній заяві, Відповідач надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що Відповідачем при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису були дотримані вимоги п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 та Закону України «Про нотаріат». Також Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, що підтверджували б оплату правничої допомоги.
Щодо нормативного обґрунтування, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.
Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що стягувач взагалі не надсилав боржнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, жодних договорів саме із Відповідачем він не укладав, жодних листів про наявність заборгованості та про зміну кредиторів не отримував, а про наявність заборгованості він дізнався з постанови приватного виконавця. Крім того, ТОВ «Вердикт Капітал», звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, не надало підтвердження про отримання ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу, тому Позивач був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами Позивача про те, що заборгованість, що підлягає стягненню з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал», не є безспірною.
08.02.2022 Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ним було дотримано всі вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для подання заяви на вчинення виконавчого напису. Відповідач заперечує той факт, що заборгованість за вказаним кредитним договором не є безспірною, та що ним пропущений строк давності для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Крім того, вважає, що понесені судові витрати на правничу допомогу є неспівмірними із розглядом даної категорії справ, не підкріплені жодними доказами і аргументами.
Таким чином, станом на 12.06.2021 у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з Позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 157 988,91 грн.
Зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі й з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.3 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін.
Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019, справа № 916/3006/17).
Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Як зазначалося Позивачем раніше, кредитний договір було укладено у 2006 році, заборгованість повністю погашена у 2009 році, відтак, вимоги Відповідача до Позивача є необґрунтованими. Відповідачем факт сплати Позивачем заборгованості не спростовано. Відтак, Відповідачем було пропущено строки давності для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги від 08.12.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Новіковим І.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001226, акт виконаних робіт від 09.12.2021, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу на суму в розмірі 2 000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру Серії 021 № 036 від 09.12.2021 на суму в розмірі 2 000,00 грн.
Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому зазначена сума у розмірі 2 000,00 грн, що є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 142, 200, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в загальному розмірі 1 362,00 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Повний текст виготовлено 25.04.2022.
Суддя О.С. Яцун