Номер провадження: 22-ц/813/6335/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової .Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року у складі судді Кисельова В.К.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а сплачує кошти нерегулярно та на власний розсуд, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків щомісячно.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2021 року до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що копію позовної заяви відповідач отримав без підпису позивача, що свідчить про подання позову з порушенням вимог ч.2 ст. 175 ЦПК України. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що малолітня дочка проживає з позивачем окремо від відповідача, а також помилково зазначено, що відповідач в недостатньому розмірі утримує позивача та спільну з нею дитину. Апелянт зазначив, що позивач не надала доказів того, що вона проживає з дитиною окремо від відповідача, не довела, що позивач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Скаржник зазначив, що сторони у справі проживають в одному місці за адресою: АДРЕСА_1 , що доводить, що відповідач сплачує житлово-комунальні послуги. Позивач не довела, що вона оплачує комунальні послуги по утриманню квартири та не спростувала факту того, що відповідач змінив місце свого проживання. Позивач не надала доказів того, що вона особисто несе витрати на утримання дитини. Апелянт вказав, що сторони припинили шлюбні відносини, продовжуючи проживати за однією адресою, при цьому після подання позов про розірвання шлюбу, відповідач утримував позивача та спільну з ними дитину шляхом перерахування грошових коштів, не рахуючи додаткових витрат. Скаржник зазначив, що не відмовляється від обов`язку утримувати свою сім`ю, робить це добровільно та в розмірі, який значно перевищує той, що заявлений у позові, перераховуючи 5400 грн щомісяця, повністю сплачує комунальні послуги більш ніж 5000 грн, та зазначив, що купує одяг та ліки. Проте, відповідач зазначив, що заперечує проти наявності самого рішення суду про стягнення аліментів, та як воно висвітлює його в негативному вигляді, який показує, що він нібито ухиляється від утримання сім`ї.

19.04.2022 від позивачки надійшов лист, в якому вона просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які б доводили, що останній надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статей 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Вбачається зі справи, що сторони у справі 05.04.2019 року зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина ОСОБА_3 .

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджує, що надає матеріальну допомогу дитині, купує одяг, ліки, сплачує комунальні послуги, які надаються на утримання квартири, в якій сторони проживають.

Відповідно до копій квитанцій від 01.12.2021, 17.12.2021, 21.01.2022 відповідач здійснював оплату комунальних послуг.

Згідно з квитанціями від 04.01.2022 та 17.01.2022 відповідач перерахував позивачу кошти по 2700 грн.

Отже, після звернення позивача до суду з даним позовом (06.12.2021) відповідач здійснив сплату аліментів 04.01.2022 у розмірі 2700 грн. та 17.01.2022 у розмірі 2700 грн.

Доказів які б доводили, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини до звернення її до суду з даним позовом, відповідач ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надав, як і доказів які б доводили, що відповідач продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Встановивши ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, яка фактично знаходиться на утриманні позивача, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів на утримання своєї дитини на користь позивача.

Доводи апелянта про те, що ним сплачуються кошти за надані комунальні послуги на утримання квартири, в якій сторони проживають, не звільняє відповідача від обов`язку сплати аліментів на утримання дочки для рівня життя, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Посилання апелянта на те, що позов не містить підпису позивача апеляційний суд не приймає до уваги як аргумент, який є підставою для скасування рішення суду, оскільки при реєстрації позовної заяви позивачем додано копію паспорту, який посвідчує її особу, при цьому під час розгляду справи у суді позивач, вимоги викладені у позові підтримала в повному обсязі.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: