Справа №: 343/2203/21
Провадження №: 2/0343/68/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/2203/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

за участю: позивачки-відповідачки - ОСОБА_1 ,

представників позивачки-відповідачки - адвокатів Свинтицького І.К., Будинкевича М.М.,

відповідача-позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-позивача - адвоката Андрійовича Я.Ф.,

представників органу опіки та піклування Долинської міської ради - Білянської О.В., Яремій Н.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін за первісним та за зустрічним позовами:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 15.02.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.02.2013 вона зареєструвала шлюб ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. На підставі цього в сім`ї відбувалися сварки, бійки, шарпання, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися з вересня 2021 року. З цього часу вони спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Строк на примирення просить не надавати.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , який підписаний його представником - адвокатом Андрійовичем Я.Ф., в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, батьком ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 15 лютого 2013 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , але в даний час проживає окремо від неї. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між ними постійно виникали скандали та сварки, у тому числі у присутності дітей ( ОСОБА_1 має ще одну дитину від першого шлюбу), у зв`язку зі вживанням дружиною спиртних напоїв, неадекватної та грубої поведінки щодо дочки та сина, насильства в сім`ї, підтвердженням чого є відповідні докази, долучені до зустрічного позову. На даний час їхній син ОСОБА_3 проживає з ним у будинку його батьків по АДРЕСА_1 . Він навчається у першому класі Яворівської гімназії.

ОСОБА_1 як мати не може забезпечити належне виховання й утримання дітей, веде аморальний спосіб життя, залишає їх без догляду. Він намагався врегулювати спір щодо визначення місця проживання спільного сина шляхом укладання мирової угоди, однак ОСОБА_1 не пристає до жодної його пропозиції. Вона проявляє турботу тільки до власних прав та інтересів.

Перебування та проживання сина з ним є комфортним для останнього, він не чує сварок між батьками, не спостерігає за проявами агресії з боку матері. Він працює на роботі, отримує дохід, має належні матеріально-побутові умови для проживання сина. Спиртними напоями не зловживає, батьківські обов`язки виконує добросовісно, на відміну від ОСОБА_1 , яка зловживає спиртним, веде розгульний спосіб життя, проявляє агресію та насильство у сім`ї.

Позивачка - відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказала, що дійсно 21.10.2021 у неї був конфлікт з дочкою від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , якій виповнилось 14 років і яка перебуває у складному перехідному віці, на побутовому грунті, коли остання, на її зауваження вести себе ввічливо з її гостем, образливо висловилась на його адресу і не захотіла вибачитись. Виникла неприємна ситуація, тому вона не стрималась і вдарила її долонею по щоці. Їй дуже шкода за цей вчинок, це було вперше і в майбутньому ніколи не повториться. ОСОБА_5 прийняла її вибачення. На даний час у них хороші відносини.

Вона ніколи не зловживала спиртними напоями, не вела себе грубо чи аморально. Відносно дітей виконувала свої материнські обов`язки, доглядала за ними, готувала їм, забезпечувала необхідними предметами побуту та навчання.

ОСОБА_2 тривалий час працював вахтовим методом, що у великій мірі сформувало його характер, звички та уподобання. Повертаючись з вахти, він вів бездіяльний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, які часто закінчувались побиттям. Вона терпіла, оскільки він дійсно заробляв кошти на утримання сім`ї. Коли ж навесні 2021 року він втратив роботу, зайшов у запій. Її вимоги вгамуватись і знайти роботу ігнорував, гарячкував, вчиняв сварки, бійки в присутності дітей. Турботою, матеріальним забезпеченням сім`ї, вихованням дітей не займався, кинув сім`ю і перейшов жити до своїх батьків у с. Яворів. На фоні постійного пияцтва вона остерігалась, щоб у відповідача не повторився нервовий зрив, який був у нього в минулому.

Через складне матеріальне становище в червні 2021 року вона подала ОСОБА_2 на аліменти, а в листопаді 2021 року - звернулась до Долиського районного суду з позовом про розірвання шлюбу.

На даний час відповідач-позивач проживає в с. Яворів зі своїми батьками. Він не має роботи, тобто не отримує доходу, фактично знаходиться на утримані своїх батьків, які являються особами похилого віку, мати має цукровий діабет, а батько - гіпертонічну хворобу. Оскільки ОСОБА_2 власного доходу не має, син ОСОБА_6 , якого він викрав у неї та утримує у своїх батьків, також утримується за рахунок доходу його батьків. Кошти у вигляді аліментів сина фактично надавались його батьками.

Саме обтяження у вигляді сплати аліментів спонукало його викрасти у неї сина ОСОБА_6 . Останній йому не потрібний, його утримання повністю покладеться на його батьків. Цілком зрозуміло, що ці люди, являючись особами похилого віку, не спроможні замінити материнські піклування, турботу, увагу, ласку та створити сприятливі морально-психологічні умови проживання та розвитку дитини. На даний час він не має ні власного житла, ні власного доходу. Самостійно утримувати сина ОСОБА_6 та створити йому відповідні умови проживання без участі батьків він не в змозі, а у разі виїзду на роботу за межі України, ці обов`язки повністю будуть покладені на його батьків.

Натомість, вона має особисте житло, офіційно працевлаштована, отримує дохід достатній для створення належних побутових умов проживання сина ОСОБА_6 і дочки ОСОБА_5 , які повинні проживати разом та підтримувати родинні сестринсько-братерські відносини. Вона взмозі створити кращі умови для дітей, у тому числі для сина ОСОБА_6 , з максимально можливим урахуванням його інтересів.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та заперечила проти задоволення вимог зустрічного позову. Надала пояснення, що вона дуже боляче сприймає розірвання шлюбу, оскільки це вже вдруге з нею відбувається. Тому її неявки до суду пов`язані саме з цим, а не з небажанням відстоювати своє право на залишення сина на проживанні з нею.

Вона хоче спілкуватися з сином, однак ОСОБА_2 їй чинить у цьому перешкоди. Також вона телефонує дитині, але чоловік перешкоджає їхньому спілкуваню, на підтвердження чого продемонструвала записану телефонну розмову з сином, де хлопчик їй розповідав чим займається, що в нього все добре, був привітним та щирим, з задоволенням розповідав про себе. Потім пожалівся, що не любить вчитись, а тато його заставляє, навіть казав нецензурне слово, на що мати відповіла, щоб передав батькові, що він не вміє його вчити, негативно його характеризувала, після чого телефон взяв відповідач-позивач та між сторонами виникла словесна перепалка.

Дитину батько забрав в кінці жовтня 2021 року до себе без її відома та згоди, а коли вона в листопаді приїхала, щоб забрати сина, він його їй не повернув, мотивуючи, що останній не хоче їхати з нею, поводився грубо, тому вона викликала поліцію. Вважає, що родина чоловіка налаштувала малолітнього сина проти неї. У грудні 2021 року ОСОБА_2 приїхав до неї по речі сина, тоді вона також передала останньому подарунки, таким чином вона проявляла свою опіку до дитини.

На даний час вона не працює, оформлена на біржі та отримує допомогу по безробіттю. Відповідач-позивач сплачував аліменти на сина, однак з листопада 2021 року припинив їх виплачувати. Вважає, що син повинен проживати з нею та своєю сестрою.

Наполягала на розірванні шлюбу, вважає примирення між ними неможливим, оскільки вона достатньо часу набідувалась з ОСОБА_2 , який ображав її, як своєю поведінкою, так і своїми діями.

В судовому засіданні представники позивачки за первісним позовом - адвокати Свинтицький І.К. та ОСОБА_7 первісний позов підтримали, просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Також останній вказав, що сторони перебували у шлюбі, який через постійні сварки розпався. Спільна дитина залишилась проживати з його довірителькою, однак відповідач-позивач неправомірно у жовтні 2021 року сина забрав проживати з собою та чинить перешкоди у спілкуванні з ним. ОСОБА_1 цікавилися успішністю сина, хоче брати участь у його вихованні і в даний час, однак не має змоги це робити у зв`язку з позицією ОСОБА_2 та негативним ставленням до неї його батьків. Оскільки будинок, в якому тепер проживає її син, є приватною власністю батьків її чоловіка, вона туди не ходить, так як вважає, що вони можуть мати претензії з приводу цього. До органів опіки та піклування щодо позбавлення можливості спілкування з сином не зверталася. Конфлікт позивачки-відповідачки з дочкою не є предметом дослідження у даній справі, а факт зловживання алкоголем його довірителькою є голослівним та нічим не підтвердженим.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримав свій зустрічний позов, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Первісний позов визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу, однак у частині визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю просив відмовити. Додатково пояснив суду, що він не викрадав свого сина. Сама ОСОБА_1 24.10.2021 привезла хлопчика до ТЦ "Кошик", щоб він приміряв йому взуття, яке купляв, після чого залишила дитину з ним та не повернулася. У телефонній розмові повідомила, щоб він його забирав до себе додому на канікули. З того моменту син проживає з ним у будинку його батьків в с. Яворів. Вони дуже близькі з дитиною. Весь позаробочий час проводять разом: гуляють, грають в різні ігри, вчаться, спілкуються, він йому готує їсти та не може вийти з дому сам, не пояснивши хлопчикові, куди йде та чому не може взяти його з собою. Коли він на роботі з сином ОСОБА_6 залишаються його батьки, тобто бабуся та дідусь, з якими у нього також дуже теплі відносини. Проживання з ним для ОСОБА_6 не являється чимось новим чи незвичним, оскільки до вересня 2021 року хлопчик ріс біля нього. Саме він з позивачкою-відповідачкою вів його 1 вересня до школи, однак після свята Першого дзвоника мама сказала, що не має часу і кудись пішла, а він залишився з ним у класі на першому уроці, після чого двоє повернулись додому.

Коли в листопаді ОСОБА_1 приїхала на таксі до його будинку, щоб забрати сина до себе, була дуже збуджена, нервова. ОСОБА_6 почав плакати та казав, що не хоче їхати до мами. На її виклик приїхали працівники поліції, спілкувались з нею та з ним, бачили, що хлопчик не хоче їхати з мамою, тому не прийняли ніякого рішення, залишили сина з ним та рекомендували звернутись у суд. Також працівниками поліції не було встановлено, щоб він перебував у стані сп`яніння, що вбачається з їх відповіді та підтверджується тим, що малолітню дитину вони залишили в нього, а не зобов`язали передати матері.

Він не бажає розповідати про поведінку ОСОБА_1 та дійсні обставини, чому у вересні 2021 року він покинув сім`ю та пішов проживати до батьків. Однак опікуватися дитиною він не перестав, дбав про сина, спілкувався з дочкою позивачки-відповідачки від першого шлюбу. А щодо аліментів, то з позовом його дружина звернулася під час його перебування на роботі у Польщі, тому участі у розгляді справи не брав та не міг спростувати обставини, на які вона посилається. Оскільки він не заперечував щодо його обов`язку утримувати дитину, тому виконував рішення суду щодо сплати аліментів, які перестав платити, коли забрав сина до себе.

Через деякий час, а саме в грудні 2021 року ОСОБА_1 викинула його речі та речі сина з квартири, де вони колись спільно проживали, і він їх забрав у під`їзді. Серед речей дійсно були подарунки для сина, які він йому передав. З того моменту вона до сина не приїжджала, хоча перешкод у цьому ні він, ні його батьки, їй не чинять, як і в спілкуванні з дитиною по телефону.

Представник відповідача - позивача ОСОБА_2 - адвокат Андрійович Я.Ф. підтримав позицію свого довірителля, первісний позов у частині розірвання шлюбу визнав, у визначенні місця проживання дитини з матір`ю просив відмовити, підтримавши зустрічний позов, за яким вони просять залишити дитину на проживанні з батьком. Додатково вказав, що позивачка-відповідачка у відзиві на зустрічний позов твердить, що вона відвідує шкільні збори, спілкується з вчителями тощо. Але це не правда, оскільки на час подання відзиву син уже давно навчався у Яворівській гімназії, про що вона й не знала. В гімназії жодного разу не була. Вона заявляє про те, що чоловік бив її, хоча в підтвердження цього не надано ніяких документів чи доказів.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач-позивач не має ніяких доходів, ніде не працює, утримується за рахунок батьків. Але всі ці видумки спростовуються офіційною довідкою, з якої вбачається, що він офіційно працює в ТзОВ "Протектор". Натомість підтверджень свого працевлаштування не надає.

24 грудня 2021 року виконкомом Долинської міської ради прийнято рішення № 311 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини», згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивачки-відповідачки було надано ряд документів про звернення ОСОБА_1 до органів поліції на дії ОСОБА_2 . Однак, працівники поліції не знайшли підстав для притягнення останнього до відповідальності за відсутністю доказів будь-якого правопорушення, з ним навіть не проводилася профілактична бесіда. А отже, факти неналежної поведінки його довірителя не підтвердилися. У зв`язку з викладеним, вважає, що дитину слід залишити проживати з батьком, оскільки він має постійну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, батьківські обов`язки виконує добросовісно. Натомість ОСОБА_1 не виконує свої материнські обов`язки, зловживає спиртними напоями, проявляє агресію та насильство у сім`ї через бажання влаштувати своє особисте життя ще до офіційного розлучення з чоловіком, що призвело до того, що і старша дочка не бажає з нею проживати. Долучив до матеріалів справи свій виступ у дебатах, де більш детально описані всі обставини та зроблені ними відповідні висновки (а.с. 94-96).

Між сторонами не врегульований спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого обидві сторони просили не допитувати у судовому засіданні. При цьому ОСОБА_2 мотивував це малолітнім віком хлопчика та психічним станом, щоб зазначене його не травмувало, натомість ОСОБА_1 зазначила, що батько вже налаштував сина проти неї, тому недоцільно з`ясовувати його думку з ким він бажає проживати.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 10.11.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та призначено підготовче судове засідання.

07 грудня 2021 року поступила зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 07.12.2021 поновлено процесуальний строк для подання зустрічного позову та прийнято його до спільного розгляду з первісним позовом, залучено орган опіки та піклування для дачі висновку.

22 грудня 2021 року від ОСОБА_1 поступив відзив на зустрічну позовну заяву.

10 січня 2022 року від органу опіки та піклування поступив висновок про визначення місця проживання дитини, який протокольною ухвалою суду долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.01.2022 постановлено, що відзив на зустрічну позовну заяву поданий з порушенням вимог ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, продовжено строк підготовчого провадження.

09 лютого 2022 року від представника позивачки-відповідачки поступило клопотання про оголошення у підготовчому судовому засіданні перерви для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

14 лютого 2022 року подано відзив на зустрічну позовну заяву, який протокольною ухвалою суду того ж дня долучено до матеріалів справи.

14 лютого 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

08 квітня 2022 року від представника відповідача-позивача потупила заява про намір подати заяву про стягнення судових витрат та витрат на надання правничої допомоги.

08 квітня 2022 року та 15 квітня 2022 року суд протокольними ухвалами долучив до матеріалів справи додаткові докази, поновивши строк для їх подання.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

сторони по справі перебувають у шлюбі з 15 лютого 2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 15.02.2013 (а.с. 4).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.03.2015, за час шлюбу у сторін народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 70 (а.с. 5).

Як встановлено в судовому засіданні, з вересня 2021 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин.

Згідно з довідкою № Яв-6/324 від 01.12.2021, ОСОБА_2 зареєстрований і проживає у власному будинку батьків у АДРЕСА_1 . На даний час у цьому житловому будинку разом з ним не зареєстрований, але проживає його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28), який навчається у 1 класі Яворівської гімназії з 08 листопада 2021 року, про що свідчить довідка № 203/1-23, видана дирекцією гімназії 02.12.2021 (а.с. 29).

ОСОБА_2 працює в ТОВ "Протектор" з 02.11.2021 на посаді підсобного робітника, що підтверджується довідкою № 6 від 13.12.2021 (а.с. 51).

Спір між сторонами виник саме з приводу місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вважає, що син повинен проживати з нею, ОСОБА_2 , - що з ним, де він зараз і живе. Обгрунтовуючи свої позиції, батько посилається на неналежне виконання матір`ю свої батьківських обов`язків, застосування сили відносно дітей, натомість остання вказує на те, що ОСОБА_2 обмежує її у спілкуванні з сином.

Так, на підтвердження неналежного виконання ОСОБА_1 своїх материнських обов`язків ОСОБА_2 надав суду заяву від 26.10.2021 та пояснення від 26.10.2021, в яких повідомляє правоохоронний орган про те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої батьківські обов`язків, не піклується про дітей, залишає їх без догляду, у зв`язку з чим він відмовляється повертати їй сина ОСОБА_6 , який буде проживати з ним, доки його матір не змінить своєї поведінки (а.с. 23, 24).

Також ОСОБА_2 вказав на застосування ОСОБА_1 фізичної сили щодо її старшої доньки ОСОБА_8 від першого шлюбу, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи заяву та пояснення останньої (а.с. 20, 21), у яких вона вказала на конфлікт з матір`ю, пояснення ОСОБА_9 (а.с. 76), яка підтвердила факт конфлікту, протокол про адміністративне правопорушення від 02.10.2021, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 22), а також постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2021, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень (а.с. 88-89).

У свою чергу, у судовому засіданні ОСОБА_1 стверджувала, що вона виконує свої батьківські обов`язки, однак не може спілкуватися з сином, оскільки їй чинить перешкоди у здійсненні такого ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 07 листопада 2021 року вона змушена була звернутися до ВП з заявою, у якій просила вжити заходів щодо її чоловіка ОСОБА_2 , який перешкоджає їй брати участь у вихованні їхнього спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з батьком у АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не дає можливості бачитися з ОСОБА_6 , не повертає його та не інформує про стан дитини (а.с. 79 звор.).

07 листопада 2021 року у ОСОБА_10 були відібрані письмові пояснення, у яких він вказав, що ОСОБА_1 близько двох тижнів тому передала йому їхнього сина і лише телефонувала до сина, однак той не хоче з нею розмовляти і на даний час пояснив, що хоче проживати з батьком, повертатися до матері не бажає (а.с. 79).

По матеріалах ЄО № 6055 від 07.11.2021 проведено перевірку, на що вказує відповідна довідка від 30.11.2021 (а.с. 78), за результатами якої встановлено відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, тому інформація до ЄРДР не вносилась, про що свідчить повідомлення № 11064 від 06.12.2021, адресоване ОСОБА_1 (а.с. 80).

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 24.12.2021 № 311, орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-50).

Зі змісту вказаного висновку слідує те, що 15 листопада 2021 року до Служби у справах дітей Долинської міської ради надійшла заява від ОСОБА_1 про вирішення спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином, у якій вона повідомила, що під час останньої зустрічі дитини з батьком 24.10.2021 ОСОБА_2 не повернув дитину, а 31.10.2021 при її спробі зустрічі з дитиною чинив опір та перешкоди у спілкуванні.

02 грудня до Служби у справах дітей Долинської міської ради надійшло повідомлення відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції ЕУНП в Івано-Франківській області (вих. №10964 /60/01) про вчинення насильства у сім`ї відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка, зі слів дитини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинила з нею конфлікт та вдарила рукою по обличчі. 22.10.2021 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1. ст. 173-2 КУпАП.

03 грудня 2021 року працівниками Служби у справах дітей Долинської міської ради ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спільно з інспекторами ЮП Долинського РВП Скаб`як В.В. та ОСОБА_13 проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання матері. У висновках Акта вказано, що у ході обстеження встановлено, що син ОСОБА_1 . ОСОБА_6 не проживає з матір`ю, а дочка ОСОБА_5 повідомила, що не бажає проживати у даному помешканні, оскільки має неприязні стосунки з матір`ю та її співмешканцем, тому більшість часу проводить у бабусі по материній лінії, яка проживає у квартирі по сусідству.

14 грудня 2021 року Службою у справах дітей Долинської міської ради проведено обстеження умов проживання за місцем фактичного проживання дитини ОСОБА_3 , 2015 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що дитина проживає з батьком, бабусею і дідусем по батьковій лінії. Житлово - побутові умови задовільні. Створено належні умови для проживання та виховання дитини. На даний час ОСОБА_6 є учнем 1 класу Яворівської гімназії Долинської міської ради (довідка від 02 грудня 2021 року № 203/1-23). ОСОБА_6 при обстеженні умов проживання, при спілкуванні з членами комісії виявляв значну прихильність до батька та бажання залишитись на проживання з ним.

Питання про визначення місця проживання дітей було розглянуто комісією з захисту прав дитини Долинської міської ради 15 грудня 2021 року.

На засіданні комісії ОСОБА_1 стверджувала, що як мати прикладає усіх зусиль, щоб життя її дітей було комфортним, з цією метою працевлаштувалася. Також вказала, що виконує належним чином свої батьківські обов`язки, а батько ОСОБА_6 чинить у цьому перешкоди. Тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з нею. Батько дитини ОСОБА_2 повідомив, що має доброзичливі та люблячі відносини з сином. А через аморальну та грубу поведінку ОСОБА_14 був змушений забрати дитину на проживання до себе. Також додав, що завжди виконує обов`язки по його вихованню та утриманні, створює належні житлово- побутові умови проживання, піклується про його здоров`я, забезпечує всебічний розвиток. Він має добрі характеристики з місця роботи, стабільний заробіток. Тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з ним.

При прийнятті рішення органом опіки та піклування було також враховано акти обстеження, зі змісту яких встановлено:

- в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, який складений провідним спеціалістом - юристом ССД Долинської міської ради Білянською О.В., провідним спеціалістом-бухгалтером ССД ОСОБА_12 спільно з інспекторами ЮП Калуського РВП Кіцманом О.О. та ОСОБА_15 у присутності ОСОБА_1 , за її місцем проживання по АДРЕСА_2 , зазначено, що сім`я останньої складається з трьох чоловік (вона та двоє дітей), займають житлову площу 41 кв.м. Є окремий куточок для ігор та навчання дитини. Санітарний стан задовільний. ОСОБА_1 виконує свої батьківські обов`язки. При цьому, результатами обстеження матеріально-побутових умов встановлено, що малолітній син ОСОБА_1 . ОСОБА_6 проживає з батьком, а дочка ОСОБА_5 більшість часу проводить у помешканні бабусі, яка проживає по сусідству. Зі слів ОСОБА_5 , що була присутня на момент обстеження, дівчинка не бажає проживати з матір`ю, оскільки вона проживає з співмешканцем, з яким у дитини неприязні стосунки. Обстеження проводилося у зв`язку з повідомленням у ВП № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 92-93);

- в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.12.2021, який складений провідним спеціалістом - юристом ССД Долинської міської ради Білянською О.В., провідним спеціалістом-бухгалтером ОСОБА_12 спільно з інспекторами ЮП Калуського РВП Кіцманом О.О. та ОСОБА_15 у присутності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , зазначено про те, що сім`я складається з 3 осіб (обстежуваний та його батьки), які займають житлову площу 54,1 кв.м. Для дитини є окреме спальне ліжко, куточок для ігор та місце для навчання. Санітарний стан приміщення збережено. ОСОБА_2 працює у ТОВ "Протектор", скарг з боку сусідів не надходило. В результаті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , встановлено, що разом з ОСОБА_2 та його батьками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 проживає малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виявляє значну прихильність до батька і хоче жити з ним, так як мама часто залишала його з сестрою, ОСОБА_8 . На момент обстеження ОСОБА_6 навчається у Яворівській гімназії з 08.11.2021 у 1 класі. Обстеження проводилось на підставі ухвали суду по справі 343/2203/21 (а.с. 90-91).

У судовому засіданні представники органу опіки та піклування Долинської міської ради Яремій Н.Б. та ОСОБА_11 висновок органу опіки, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , підтримали та просили врахувати його під час прийняття рішення у даній справі. При цьому, ОСОБА_11 зазначила, що 15.11.2021 ОСОБА_1 зверталася у Службу у справах дітей та вказувала, що ОСОБА_2 забрав їхнього спільного сина та позбавляє її можливості з ним спілкуватись. На підставі цього звернення 03.12.2021 було проведено обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , а 14.12.2021 обстежувалося місце проживання дитини. У ході розмови з хлопчиком була встановлена його явна прихильність до батька. Він розповідав як йому добре у тата. Коли у дитини спитали про маму, він відвів погляд, нічого не відповів і почав говорити на іншу тему.

На комісії з питань захисту прав дитини Долинської міської ради ОСОБА_1 пояснювала, що вона доглядає за дітьми, намагається створити їм належні умови, але має право та бажання влаштувати ще і своє особисте життя.

Висновок органу опіки та піклування відомий ОСОБА_1 . Складений він на підставі обстеження матеріально-побутових умов як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , тобто обстежувались умови проживання обох батьків. При обстеженні умов проживання було встановлено прихильність батька до сина і прив`язаність дитини до батька. При обстеженні умов проживання матері було виявлено неприязні стосунки останньої з її донькою. ОСОБА_1 дійсно зверталася до них з вимогою забрати дитину у батька, питання з приводу встановлення графіків щодо участі у вихованні сина не піднімала.

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовних вимог сторін, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу слід задовольнити частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України та статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи сторін про те, що вони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні та сімейні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. ОСОБА_1 не бажає зберігати сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечив ОСОБА_2 , визнавши позовну вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позовну вимогу ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати.

ОСОБА_1 просить також після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_18 їй не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Щодо вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, відповідно з матір`ю/батьком, суд приходить до такого висновку.

Між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг на час розгляду справи 7 років, так як кожен із батьків, які на даний час проживають окремо, вимагає, щоб дитина проживала з ним.

Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При цьому, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків.

У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, вуд 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Як встановлено у судовому засіданні та підтвердили сторони, малолітній ОСОБА_3 з жовтня 2021 року та по даний час проживає з батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 та навчається з 08.11.2021 у Яворівській гімназії.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.12.2021, ОСОБА_3 проявляє значну прихильність до батька і хоче жити з ним, так як мама часто залишала його з сестрою.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 24.12.2021 № 311, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний висновок є достатньо обгрунтованим, обставини, викладені у ньому підтверджені належними доказами, знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні та не суперечать інтересам дитини, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання малолітньої дитини.

З огляду на те, що ОСОБА_3 не досягнув десятирічного віку, з якого суд зобов`язаним вислухати думку дитини, зважаючи на те, що обидвоє батьків вказували на недоречність допиту сина у судовому засіданні, щоб не травмувати його, суд особисто малолітнього у судовому засіданні не вислуховував, однак врахував думку представника органу опіки та піклування, яка в судовому засіданні вказала, що під час обстеження умов проживання дитини, її думка була вислухана і з її поведінки вбачався тісний зв`язок з батьком, що і стало підставою для висновку про залишення його на проживанні з ним.

ОСОБА_2 у судовому засіданні розповідав про дозвілля сина, його звички. Натомість ОСОБА_1 не могла вказати уподобань сина та його особливих звичок, хоча дитина росла з нею від народження. Не надала вона суду і доказів того, що вона, як мати дитини, приділяє достатню увагу розвитку та умовам проживання дитини, цікавиться її повсякденним життям та потребами, тобто не довела тих обставин, на які вона посилалась при зверненні до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з нею, що є її процесуальним обов`язком.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 про те, що батько дитини чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, то, на думку суду, створення перешкод у спілкуванні не може бути само по собі обов`язковою підставою для зміни місця проживання дитини і визначення її місця проживання з матірю, оскільки такий спір, повинен вирішуватися судом, відповідно до вимог ст. 159 СК України, а з такими вимогами ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Щодо її звернень до поліції із заявами, у яких вона вказувала на наявність перешкод у спілкуванні з сином, то до таких суд ставиться критично, оскільки за результатами їх розгляду не прийнято жодних рішень, які б підтверджували неправомірність дій батька відносно свого сина. Тим більше, після заявлення про чинення перешкод у спілкуванні з сином, неправомірне його відібрання від матері, працівники поліції ознак кримінального правопорушення у діях ОСОБА_2 не встановили, від нього не вимагали повернути дитину, навпаки, як вказав відповідач-позивач, сина залишили з ним, оскільки він сам виявив таке бажання. А звернувшись до органу опіки та піклування з наміром повернути сина, вона, як повідомив суду представник органу опіки та піклування, не клопотала про визначення їй графіку побачень з дитиною, не заявляла про бажання брати участь у його вихованні та утриманні.

Суд зазначає, що конфліктна ситуація ОСОБА_1 , яка мала місце з її старшою дочкою, не є предметом дослідження у справі про місце визначення місця проживання молодшого сина, однак враховує, що даний факт складає загальну картину відношення матері до дитини, її стиль спілкування, методи виховання загалом, що за загальним правилом притаманне щодо усіх наявних у сім`ї дітей.

ОСОБА_2 працює у ТОВ "Проектор" та отримує стабільний дохід, натомість ОСОБА_1 доказів працевлаштування та отримання доходу на момент розгляду справи не надала. При цьому, як вказав відповіда-позивач, спір з приводу проживання сина виник після того, як він припинив сплачувати позивачці-відповідачці на нього аліменти.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд, зважаючи в першу чергу на інтереси дитини, її психоемоційний стан, беручи до уваги більшу прив`язаність дитини до батька, про що свідчить висновок органу опіки та піклування, те, що, починаючи з жовтня 2021 року, син постійно проживає з батьком, прижився у своєму середовищі, відвідує шкільний заклад, має сталі сімейні зв`язки, приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку, натомість зміна місця проживання дитини завдасть більшої шкоди її інтересам, усталеному побуту, моральному, фізичному розвитку, ніж її залишення з тим з батьків, з ким вона проживає.

При цьому, суд зазначає, що мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок спілкуватися з сином, піклуватися про його здоров`я, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки-відповідачки слід задовольнити частково, а саме шлюб розірвати, прізвище їй не змінювати, відмовивши їй у задоволенні вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина з нею, а зустрічний позов відповідача-позивача задовольнити повністю.

Щодо понесених стронами судових витрат, суд зазначає таке:

згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Беручи до уваги, що представник відповідача-позивача заявив, що розмір понесених витрат та їх документальне підтвердження буде надано ним після ухвалення рішення, тому суд, на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, після чого буде призначене судове засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення.

На підставі викладеного, ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст. 3 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 51, 55 Конституції України, ст. 7, 19, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 141, 161 СК України, ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 26, розірвати.

Прізвище позивачки ОСОБА_18 після розірвання шлюбу не змінювати.

У вимозі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про залишення на проживанні з нею малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник, тобто сторона, яка зробила відповідну заяву, протягом п`яти днів після ухвалення рішення має право подати докази щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка-відповідачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний зміст рішення суду буде складено до 22 квітня 2022 року.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич

Повний зміст рішення суду складено 22 квітня 2022 року.