Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2022 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
ТзОВ «Львівські апартаменти» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову покликаються на те, що 29 вересня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальність «Львівські Апартаменти» було придбано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,1 кв.м. В даній квартирі проживав і був прописаний ОСОБА_1 , 1950 року народження. На даний час Відповідач добровільно покинув квартиру та звільнив житло. Окрім того, Відповідач не несе жодних витрат на утримання квартири АДРЕСА_2 , не оплачує комунальні послуги в квартирі відсутні його речі. Наявність реєстрації Відповідача у квартирі Позивача приводить до обмеження права власності останнього, що виражається у неможливості розпоряджатися об`єктом власності на свій розсуд та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Таким чином позивач вважає, що відповідач є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а тому просить позов задоволити та визнати ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про час та місце слухання справи за місцем останнього відомого проживання та на веб-сторінці суду, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільно процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Судом встановлено, що 29 вересня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальність «Львівські Апартаменти» було придбано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,1 кв.м (а.с.4).
Відповідно до акту від 15.04.2022 року, затвердженого директором ТзОВ «Львівські апартаменти» Повидчикової Т.М., відповідач ОСОБА_1 зареєстрований, але фактично не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджують сусіди, мешканці будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Таким чином, достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу у квартири АДРЕСА_2 не проживає без поважних причин, добровільно покинув квартиру АДРЕСА_2 та звільнив житло, не несе жодних витрат на утримання квартири, не оплачує комунальні послуги в квартирі відсутні його речі. Наявність реєстрації Відповідача у квартирі Позивача приводить до обмеження права власності останнього, що виражається у неможливості розпоряджатися об`єктом власності на свій розсуд та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Дані обставини справи стверджуються доказами, які містяться у матеріалах справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Так, в силу правил ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як було встановлено судом, позивачу ТзОВ «Львівські апартаменти» на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Судом також встановлено, що відповідач є зареєстрований у житлі позивача, але не проживає у вказаному житлі, що стверджується актом від 15.04.2022 року, затвердженим директором ТзОВ «Львівські апартаменти» Повидчиковою Т.М.
Суд вважає, що реєстрація відповідача ОСОБА_1 у зазначеній квартирі, який фактично там не проживає, перешкоджає позивачам у реалізації своїх житлових прав, створює труднощі в оплаті за житлово-комунальні послуги, відтак задоволення судом позову у цілому відновить порушене право позивачів на повноцінне користування житлом.
Суд вважає, що задоволена судом вимога в межах визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у цілому відновить порушене право позивача на житло.
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, знайшла своє ствердження під час розгляду справи, а тому підлягає до задоволення.
Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2481 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско