У Х В А Л А

"26" квітня 2022 р.

м. Київ

справа № 755/13413/20

провадження № 6/755/336/22

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., перевіривши додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшлоподання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього Цивільний процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Вивчивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що останнє не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Крім того, за правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Разом з тим, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). (ч. 9 ст. 10 ЦПК України)

Таким чином, оскільки досліджуване поданняприватного виконавця про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя і позовна заява згідно норм діючого процесуального законодавства України підлягає призначенню до судового розгляду, із ухваленням судового рішення за наслідками розгляду подання по суті його вимог, то відповідно наявні підстави застосувати аналогію закону щодо форми та змісту подання, зокрема, відповідно до статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно положення ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, заявник зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009, стаття 443 ЦПК України (аналогічно ст. 335 ГПК України) підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна.За наявності спору про право стаття 443 ЦПК України (аналогічно ст. 35 ГПК України) не підлягає застосуванню.

Таким чином, задля дотримання вимог, сформованих висновком Великої Палати Верховного Суду, щодо можливості розгляду досліджуваного подання за спрощеною і стислою за часом процедуроюта вирішення питання обсягу прав боржника ОСОБА_2 на встановлене рухоме майно, що придбане у період зареєстрованого шлюбу, приватним виконавцем на виконання вищенаведених вимог Великої Палати Верховного Суду, під час проведення виконавчих дій має бути встановлено та долучено до матеріалів подання докази того, що право боржника на заявлене рухоме майно не оспорюється подружжям боржника, зокрема ОСОБА_3 та/або іншою особою. При цьому, за наявності спору про право власності (особистої/спільної) на встановлене рухоме майно, питання обсягу прав боржника ОСОБА_2 на таке майно підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України,суддя -

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя- залишити без руху.

Встановити заявнику строк для усунення недоліків протягом трьохднів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Галаган