Справа № 510/1785/21
Провадження № 2/510/673/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2022 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та без участі позивача, про що надала письмову заяву.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації ОСОБА_1 ; копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копія договору дарування від 11.09.2021р.; копія акту прийому - передання за договором дарування від 11.09.2021р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.02.2019р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія витягу КП «РБТІ» про державну реєстрацію прав від 23.05.2011р.; копія витягу КП «РБТІ» про державну реєстрацію прав від 21.02.2011р.; копія свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.04.1995р.; копія договору дарування від 22.02.2011р., зареєстрованого в реєстрі за № 581; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна від 02.12.2021р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2021р.; копія спадкової справи № 34/2019, відкрита після смерті ОСОБА_5 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_5 . За життя їй належала ј частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.04.1995р.

Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому, спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги є позивач - син спадкодавця ОСОБА_1 та її матір ОСОБА_4 (законний представник позивача, так як він на день смерті матері був неповнолітнім). У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач прийняв спадщину з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент відкриття спадщини, позивач проживав разом із матір`ю ОСОБА_5 , про що свідчить довідка виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 20.02.2019р. Таким чином, позивач прийняв спадщину та не заявив про відмову від неї. Зі спадкової справи № 34/2019, яка відкрита після смерті ОСОБА_5 , вбачається, ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулась до нотаріусу із заявою про відмову від спадщини після смерті доньки.

Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Так, позивач також звернувся в суд зі вимогами про визнання за ним ѕ частини вищевказаної квартири, зазначивши, що відповідачу на праві власності належить ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.04.1995р. та договору дарування від 22.02.2011р., зареєстрованого в реєстрі за № 581.

11.09.2021р. відповідач передав позивачу у дар вищезазначені ѕ частини та правовстановлюючі документи на це майно. В той же день сторони уклали письмовий договір дарування та домовились, що після підписання договору посвідчать укладений договір дарування в нотаріальному порядку. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене ними нерухоме майно, а позивач прийняв його в дар, тобто, позивач фактично вступив у володіння та користування цим майном. Відповідач зобов`язалась взяти на себе всі витрати щодо оформлення правочину. Через деякий час позивач звернувся до відповідача із вимогою про посвідчення договору у нотаріальному порядку, але відповідач відмовився від зустрічі мотивуючи тим, що не має можливості та часу. Позивач, вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті матері позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємець першої черги. Спадкоємець першої черги матір померлої ОСОБА_4 у встановлений законом строк подала до нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Щодо вимог про визнання договору дарування дійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідач передала позивачу нерухоме майно та документи на нього, а позивач прийняв майно, фактично вступив у володіння цим майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо нерухомого майна та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дарування нерухомого майна дійсним та визнати право власності на нерухоме майно за позивачем.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на цілу частину спірної квартири, а саме: в порядку спадкування після смерті матері на ј частину квартири АДРЕСА_1 та на ѕ частини квартири, на підставі договору дарування від 11.09.2021р.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 206, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков