Провадження № 2/201/1283/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики (а.с.№3-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2022р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№11).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 06.08.2019р. між нею та відповідачем був укладений договір позики, шляхом видачі розписки, за умовами якого відповідач отримав 15 000 дол. США зі строком повернення 01.01.2021р. Відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув, а тому позивачка просила стягнути 15 000 дол. США, що за курсом НБУ на день підписання позову становить 409 975грн. 50коп.

19.04.2022р. представник позивачки адвокат Бур`янський А.В. (діє на підставі ордеру серія АЕ № 1132354 від 18.04.2022р. - а.с.№ 42-44), надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності (а.с.№40).

03.02.2022р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Спариш М.Г. (діє на підставі ордеру серія АЕ № 1122462 від 31.01.2022р. а.с. № 21). В обґрунтування заперечень адвокат посилалася на те, що дійсно між сторонами 06.08.2019р. був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 15 000 дол. США зі строком сплати - 01.01.2021р. Однак, єдиним законним платіжним засобом відповідно до положень чинного ЦК України є гривня, а отже договір позики укладений в іноземній валюті є, на думку представника відповідача, нікчемним. Крім того, зазначила, що позивачка просить застосувати такий спосіб захисту, як виконання обов`язку в натурі, однак, такий спосіб суперечить вимогам ч.ч. 1-3 ст. 533 ЦК України. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

18.04.2022р. до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Спариш М.Г., в якій вона просила розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідача (а.с.№38-39).

З огляду на вищевикладене, з урахуванням заяв представників сторін, розгляд справи в судовому засіданні 19.04.2022р. здійснювався у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності усіх учасників справи та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заяв по суті спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, оглянувши оригінал розписки від 06.08.2019р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Судом встановлено, що 06.08.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, шляхом видачі розписки.

Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивачки в борг 15 000 дол. США та зобов`язався повернуті ці кошти до 01.01.2021р. (а.с.№41).

Представник відповідача по тексту відзиву визнала факт укладення між сторонами договору позики шляхом видачі розписки, а отже в силу ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

У встановлений строк, а саме до 01.01.2021р., грошові кошти не були повернуті позивачці, і цю обставину представник відповідача не спростувала у відзиві на позов.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, оскільки відповідачем не виконані належним чином в строк до 01.01.2021р. умови договору позики, та не повернуті грошові кошти, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15 000 дол. США

Заперечення представника відповідача стосовно нікчемності договору позики через укладення його в іноземній валюті, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 761/12665/14-ц суд зауважує, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З огляду на практику Верховного Суду, а також приймаючи до уваги, що сторони при укладені договору позики визначили валюту зобов`язання саме в доларах США, суд вважає хибними твердження представника відповідача, що договір позики є нікчемним через його укладення в іноземній валюті.

Оскільки відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» стягнута за судовим рішенням сума в іноземній валюті буде конвертована в національну валюту на день здійснення платежу, і буде братися до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу, суд вважає необхідним стягнути суму боргу без її конвертації в гривню.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06.08.2019р. у розмірі 15 000 дол. США.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Стосовно витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу (7 500грн.), про яку йдеться мова по тексту позову, то суд зазначає, що ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Оскільки ні до тексту позовної заяви, ні в подальшому позивачкою (або її представником) не долучено до позову жодного доказу понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу (розрахунок наданих послуг, їх об`єм, акт прийняття виконаних робіт або квитанція про внесення певної суми коштів тощо), у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки цих витрат.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 099грн. 76коп. (а.с.№2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 1047, 1048 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 761/12665/14-ц, постановами Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1 ст. 82, ст. ст.89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 4 099грн. 76коп. (чотири тисячі дев`яносто дев`ять грн. 76коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.