Провадження № 2-з/359/35/2022
Справа № 359/9272/21
УХВАЛА

21 лютого 2022 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І. В., вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

18.02.2022 на електронну пошту Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаврова І.І. надійшла вище зазначена заява, з проханням : задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження рухомого та нерухомого майна відповідача, а також шляхом накладення арешту на банківські рахунки відповідача в сумі 235 975 гривень.

Заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені договори позики, а саме 16.01.2020 в розмірі 4000 доларів США та 30.04.2020 в розмірі 39 175 гривень зі строком повернення грошових коштів до 31.12.2020, 08.05.2020 в розмірі 80 000 гривень зі строком повернення грошових коштів до 30.04.2021. Відповідач відмовляється повертати кошти, в зв`язку з чим ОСОБА_1 27.09.2021 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики. Враховуючи суму невиконаного зобов`язання та поведінку відповідача, яка полягає в несплаті суми боргу, існує ймовірність, що він буде ухилятися від виконання рішення суду, а також з урахуванням інших кредиторів.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, а також матеріали цивільної справи №359/9272/21, слід дійти наступного висновку.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Встановлено, що 27.09.2021 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 235975 гривень, а також понесені судові витрати ( а.с. 1-2).

Ухвалою від 02.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а.с. 23).

Вивчивши заяву та додані до матеріали вбачається, що заява про забезпечення позову не містить необхідних реквізитів : зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача (боржника); не конкретизовано майно (його місцезнаходження, вартість), докази приналежності такого майна відповідачу, а також номери рахунків та найменування банківських установ, в яких відкриті рахунки на ім`я відповідача, на які слід накласти арешт. Не обґрунтовано співмірність обраного заявником способу забезпечення розміру позовних вимог, не зазначено вартість майна, суми коштів, які знаходяться на рахунках відповідача. В цьому зв`язку слід зазначити, що накладення арешту на усі рахунки, навіть у межах суми позову, може позбавити відповідача засобів існування на період, поки справа не буде розглянута у суді.

Крім того не зазначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а також наявність у позивача майна, яке знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно ч. 9. ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вище викладене, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід повернути, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути.

На ухвалу може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвала залишена в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І. В. Муранова-Лесів