Справа № 461/1229/20
Провадження № 6/461/1/22
27.04.2022 року, Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Мироненко Л.Д.
при секретарі судового засідання Бараняку В.В.
заінтересованої особи ОСОБА_2
представника заінтересованої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-
Заявник звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивувала тим, що 24.02.2020 року Галицький районний суд міста Львова видав судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_2 не надавав на момент звернення до суду довідку про підтвердження того, що дитина проживає з ним. Довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописка не є належним доказом, оскільки вона підтверджує факт реєстрації, а не фактичне місце проживання. Крім того, між сторонами існує реальний спір про місце проживання дитини та контакт матері з дитиною. Повідомила суд, що ОСОБА_5 самовільно встановив місце проживання дитини та не да можливості заявнику з ним бачитись та спілкуватись. Відтак, вважає що є всі підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі. Додатково зазначила, що аліменти, які вона буде надавати для дитини будуть витрачатись ОСОБА_6 на інші потреби. Крім того, вона є волонтером та немає доходів для оплати аліментів.
Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні проти задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню заперечили, та зазначили наступне. Вказана заява на їх переконання подана заявником з метою невиконання ОСОБА_1 своїх материнських обов`язків. Повідомили, що з моменту видачі судового наказу і станом на день розгляду заяви, остання жодного разу не сплатила аліментів.
Що стосується судового наказу, виданого Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, то вважають його законним та таким, що підлягає до виконання, оскільки від самого народження малолітній ОСОБА_4 проживав та проживає з ОСОБА_2 . Сама по собі довідка з місця проживання, на їх переконання, є доказом, який підтверджує місце реєстрації та проживання особи, так як вона ніким і нічим не спростована. Що стосується спору між батьками з приводу місця проживання дитини, то цей спір дійсно є, та був ініційований ОСОБА_1 , значно пізніше ніж видано судовий наказ. Станом на день розгляду заяви, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.08.2021 року було визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком. Крім того на момент видачі судового наказу не існувало жодних підстав для відмови у його видачі. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 просили відмовити в повному обсязі.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 листопада 2010 року, батьками ОСОБА_4 значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано чотирьох осіб: ОСОБА_7 , його сина - ОСОБА_8 , дочку,- ОСОБА_1 , та дружину ОСОБА_9 . Встановлено, що син - ОСОБА_4 проживає за даною адресою без реєстрації.
Наказом Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, позиваючи з 11.02.2020 р. (день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу) і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 210,20 грн.
06 липня 2020 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова, - скасовано вищевказаний судовий наказ та закрито провадження по справі.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Галицького районного суду м.Львова, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу і 08.09.2020 року Львівський апеляційний суд виніс постанову, якою скасував ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 06.07.2020 року і постановив нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 24.02.2020 року винесеного у справі №461/1229/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, за нововиявленими обставинам відмовив.
Верховний суд, своєю ухвалою від 30.08.2021 року залишив без змін постанову Львівського апеляційного суду від 08.09.2020 року.
В матеріалах справи міститься копія довідки ОСОБА_1 про відсутність доходів за період з 2020 року по 2022 рік.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.161ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до ст.173ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
За приписами частин 1, 2 статті 432ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.
З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено у судовий спосіб захист прав боржника у разі якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявником не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. В той же час, ті підстави, на які посилається ОСОБА_1 не передбачені положеннями ЦПК України, а тому не підлягають до задоволення.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що судовий наказ набрав законної сили, та відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.
Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 432 ЦПК України, суд,-
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,- відмовити.
Повний текст ухвали проголошено 02 травня 2022 року.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко