Справа №295/3336/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання Карпішиній С.С.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, у якому зазначила, що 07.08.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що останніми роками стосунки між сторонами розладились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть з листопада 2021 року. Враховуючи обставини, що склалися за час шлюбу, а також об`єктивні фактори, зважаючи на думку спільної доньки, позивач вважає, що ОСОБА_4 має залишитись проживати з батьком, син ОСОБА_5 - з матір`ю. На переконання позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе, тому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції; неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю; неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з батьком.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 14.04.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу (управління) у справах дітей Житомирської міської ради як орган опіки та піклування.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити, судові витрати залишає за собою. Додала, що разом з відповідачем запитували думку дітей з приводу їх місця проживання, на що син виявив бажання проживати з матір`ю, а донька - з батьком. За словами позивача, спроби примиритися були, але виявилися марними.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені позивачем у позовній заяві, та додав, що розірвання шлюбу відбувається в інтересах сім`ї, у тому числі дітей. На переконання відповідача, примирення на даному етапі неможливо.

Донька сторін ОСОБА_5 в судовому засіданні висловила бажання залишитися проживати з татом.

Представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. За словами представника, у питанні визначення місця проживання дітей є порозуміння сторін, а тому висновок органу опіки та піклування у даному випадку не потрібен.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, актовий запис №1181, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками яких є сторони по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи було встановлено, що внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому, на думку суду, наявні підстави для розірвання шлюбу.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання дітей, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким будуть проживати діти не свідчить, що суд вирішив позов про визначення їх місця проживання разом з матір`ю або батьком, оскільки суд у такому випадку лише констатуватиме, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання.

Висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 та враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110-115, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1181, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з батьком ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2.

Дата складення повного судового рішення - 22.04.2022.

Суддя Д.В. Кузнєцов