КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року місто Київ

Справа 753/2392/21

Апеляційнепровадження № 22-ц/824/427/2022

Київськийапеляційний суд у складі колегіїсуддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року ( у складі судді Таран Н.Г., . повний текст складено 17.09.2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивачка - ОСОБА_3 в березні 2020 року через свого представника - адвоката - Левицьку О.Л. звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначала про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розірвання шлюбу спору стосовно того, з ким буде проживати дитина між ними не було. Дитина після розлучення проживала з нею, жодних перешкод у спілкуванні з батьком вона не чинить. Але останнім часом Відповідач став поводити себе агресивно та погрожувати їй тим, що забере дитину на постійне проживання до себе. Дитина з народження зареєстрована з Позивачкою, фактично вони проживають в квартирі, що належить її батьку . Відповідач проживає в м. Києві але в орендованій кімнаті, зареєстрований в селі Дмитрашківка, Вінницької області. Тобто фактично, в разі, якщо він забере дитину на постійне проживання до себе, він забере її в Вінницьку область, що утруднить спілкування дитини з матір`ю. Син має хронічні хвороби та потребує постійної дієти, так, як має лактозну непереносимість, що при неправильному харчуванні може призвести до значного погіршення стану дитини. Крім того, дитина перебуває під постійним наглядом гастроентеролога. Відповідач знає про всі проблеми із здоров`ям дитини, знає про дієту та продукти, що заборонені їй для вживання, але при спілкуванні з дитиною не дотримується цих рекомендацій, що призводить до погіршення стану дитини після відвідин батька. Проживання із батьком, може значно погіршити стан здоров`я дитини. Зважаючи на вищевикладене позивач просила суд встановити місце проживання дитини з нею.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що позивач любить свого єдиного сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем TOB «АРІАР КЕЙТЕРИНГ СЕРВІС», де він працює на посаді кухаря з 17.02.2020 року по теперішній час, у нього укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Має можливість постійно слідкувати за станом здоров`я сина, його розвитком, виховувати та піклуватись про нього.У нього з сином чудовий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Однак, останнім часом ОСОБА_3 чинить суттєві перешкоди у спілкуванні з сином та фактично позбавила його можливості бачити дитину, проводити разом час та бути присутнім в його житті. Вважає, що такі заборони на спілкування можуть нашкодити розвитку дитини, а в майбутньому, призвести до непорозумінь між сторонами озлобленості сина через відсутність батька в його житті. Зважаючи на вищевикладене просив визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 .

зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати по справі зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 08.10. 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, так як оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, необ`єктивним та таким, що прийнято з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Вважає, що виконання рішення в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не відповідає її інтересам, створить перешкоди у спілкуванні з однолітками, призведе до потреби дитині знайомитися з новим колективом школи та налагоджувати взаємовідносини з незнайомими однокласниками та однолітками. Судом не взято до уваги, що батьком створено належні умови для життя дитини, його розвитку, навчання, дозвілля. Дитина жодному соціальному працівникові чи представнику правоохоронних органів не зазначала, що не хоче перебувати в Вінницькій області. Свідки, що виступили на суді, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача позитивно характеризували особу батька та наголошували, що дитина всім забезпечена, в сім`ї дбають про її благополуччя та не перешкоджають у спілкуванні з матір`ю.

В тексті апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду викладені в постановах 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 (провадження№ 61-18882св19), від 30 березня 2021 року у справі № № 542/1428/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц на постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/ 16-ц)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження, копію апеляційної скарги з додатками надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали.

18 листопада 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_3 в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Посилається, на те що, проживання дитини з батьком не є в інтересах дитини.

19 січня 2022 року ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у даній справі, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_8 подано до Піщанського районного суду Вінницької області позов до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Тому вважає, що справа №754/3411/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визначення місця проживання дитини не може бути на даний момент розглянута Київським, апеляційним, судом та підлягає зупиненню до вирішення Піщанським районним судом Вінницької області справи №142/605/21 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

20 січня 2022 року від ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги в яких просить суд долучити до матеріалів справи документи в якості доказів, а саме: копію талону-повідомлення №4892 від 20.12.2021 року, копію Висновку експерта №103 від 21.12.2021 року, копію медичного висновку 6ВХ9-Е44А-А2ВХ-37ВР від 20.12.2021 р., копію результату огляду №42759972 від 20.12.2021 року., копію Постанови №142/18/22 від 13.01.2022 року, копію повідомлень. Обґрунтовано клопотання тим, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини на які вона посилається, однак позивач за первісним позовом не всі документи мала під час розгляду справи у районному суді, так як вони з`явилися вже після початку розгляду апеляційної скарги, та є важливими для розгляду справи. В даному випадку події, які засвідчують документи відбулися пізніше за початок розгляду справи.

В судове засіданні апеляційного суду 22 лютого 2022 року відповідач за первісним позовом повторно не з`явився.Його представник заявила клопотання про відкладення розгляду справи , так як останній бажає особисто надати пояснення. Вказане клопотання судом залишено без задоволення так , як справа перебуває в провадженні суду з жовтня 2021 року, і відповідач жодного разу до суду не з`явився, доказів поважності причини неявки на судове засідання суду не надав. Крім того в судовому засіданні бере участь повноважний представник відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила суд задовольнити зустрічний позов, з огляду на те, що дитина вже тривалий час проживає з батьком, і зміна оточення дитини не буде відповідати її інтересам, також просила суд заслухати думку дитини та зупинити провадження в справі до вирішення позову про позбавлення матері дитини батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивачки ОСОБА_7 також просила залишити скаргу без задоволення, так як ухвалене рішення повністю відповідає інтересам дитини.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності третіх осіб відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд встановив.

Згідно із копією свідоцтва про народження від 19.05.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , його батьками записані сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 13.09.2019 року вбачається, що малолітній ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 13.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав вбачається, що ОСОБА_11 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно акту обстеження умов проживання №174 від 13.10.2020 року вбачається, що спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_5 та в ході обстеження встановлено, що в квартирі створено належні умови для проживання та виховання дитини. Дитина має окремий куточок, де є все необхідне: ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, книжки, іграшки, особисті речі.

Відповідно до довідки КНП «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» від 03.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 працює в хірургічному відділенні філії №1 з 2009 року. За час роботи проявила себе як відповідальний працівник, сумлінно виконувала свої обов`язки, оволоділа всіма навиками роботи.

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії довідки Піщанського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.06.2020 року, яка видана ОСОБА_2 вбачається, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та дійсно сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 01.06.2020 рік заборгованість відсутня.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.06.2020 року №421 визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітнім сином щовівторка та щоп`ятниці з 18-30 год. до 21-00 год., щосуботи з 10-00 год. до 20-00 год.

Відповідно до Акту обстеження матеріально побутових умов від 16.06.2020 року, який складений комісією у складі В.О. сільського голови Скічко С.А., депутатів сільської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Житло знаходиться в задовільному стані. В будинку проживає: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . У сім`ї створені всі належні умови для виховання, проживання, розвитку дитини.

Згідно копії довідки школи І-ІІІ ступенів №158 м. Києва, яка видана ОСОБА_4 вбачається, що він зарахований до 1-Б класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №158 м. Києва.

При цьому, згідно копії довідки, яка видана Комунальним закладом «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Дмитрашківка» Піщанської селищної ради Вінницької області тульчинського району ОСОБА_4 , останній зарахований до 1 класу КЗ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Дмитрашківка» Піщанської селищної ради.

На запит суду з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві надійшли матеріали ЄО №9831 від 15.02.2020 року та №48994 від 23.07.2020 року за заявою ОСОБА_2 .

Відповідно до вказаних матеріалів ОСОБА_2 звертався до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві із заявами про те, що за адресою: АДРЕСА_5 колишня дружина не дає бачитись із малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не виконує обов`язки, покладені на неї щодо виховання останнього.

За даними заявами було проведено перевірку та відібрано пояснення у ОСОБА_3 , яка пояснила, що батьківські обов`язки виконує в повному обсязі.

Як зазначено позивачем та не оспорюється відповідачем у грудні 2020 року ОСОБА_2 забрав малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дане питання з матір`ю дитини не узгоджував.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснив, що знайомий з ОСОБА_2 4-5 років. У 2020 році працював разом з ОСОБА_2 . Матір дитини не бачив. Син казав, що не хоче їхати додому, але не казав чого. Гостював у батьків ОСОБА_2 . У дитини є все необхідне.

Допитана у якості свідка ОСОБА_17 (дружина батька позивача) зі сторони Позивача за первісним позовом вказувала на те, що спілкувалася з дитиною. Є педагогом, психолог. Малолітній ОСОБА_4 є вихованою дитинною. На маму не скаржився. Мати дитину не ображала та займалась ним. Хлопчик казав, що хоче побачити бабусю, але жити з батьком не хоче. Був випадок, коли за рішенням Органу опіки та піклування мала б бути зустріч дитини з батьком, але дитина не захотіла спілкуватися з батьком і ОСОБА_2 викликав поліцію. При цьому був психолог, якому дитина сказала, що не хоче до батька. Оскільки дитина була на орендованій батьком квартирі, де власниця не любить дітей, то він боявся ту жінку і тому не хотів до тата.

Допитана у якості свідка ОСОБА_18 зі сторони Позивача за первісним позовом зазначила, що працює вихователем у дитячому садочку. 3 роки ОСОБА_2 був у садочку, до грудня 2020 року. Дитина вихована, доглянута, іноді казав, що між батьками виникають суперечки. Батько також забирав дитину із дитячого садочка по вівторках та четвергах. Одного разу батько забирав дитину з бабусею. Останнім часом восени 2020 року дитина в захваті розповідала про те, що вже в садочок ходити не буде, буде в селі і йому не потрібно буде спати, тому він хоче в село. Негативно характеризував батька, оскільки він негативно відзивався про матір в його присутності. У ОСОБА_2 були обмеження у харчуванні. Батько звертався, щоб йому були видані медичні документи, однак йому було відмовлено. Дитина чекала батька, бо він дозволяв ОСОБА_2 те, на що є обмеження. ОСОБА_2 хотів у село, бо там охота, не потрібно лягати спати, але таке бажання у дітей буває миттєвим, а не на завжди.

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_20 зі сторони Позивача за зустрічним позовом зазначив, що знає і Позивачку і Відповідача. Між дитиною і батьками після розірвання шлюбу існують нормальні стосунки. На даний час дитина охайна та спокійна. Був дома у ОСОБА_2 в селі і в нього нормальні умови для проживання.

Ухвалюючи рішення районний суд вважав встановленим, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. При цьому, малолітній ОСОБА_4 постійно проживав разом з матір`ю. Під час перебування справи в суді батько примусово змінив місце проживання дитини, без згоди матері з метою віддалити дитину від матері та перешкоджав спілкуванню матері з дитиною. Зміна місця проживання дитини внаслідок певної емоційно-поведінкової моделі батька по відношенню до матері, є неадекватним та неспівмірним заходом реагування на емоційно-поведінкову модель матері з огляду на конкретні обставини цієї справи та з огляду на інтереси дитини.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновок суду про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає обставинам справи та вимогам Закону.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не відповідатиме ї інтересам так як змінить її оточення з огляду на те, що дитина відвідує школу за місцем проживання батька, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

За обставинами даної справи встановлено, що після розлучення сторін дитина проживала з матір`ю, а батьку органом опіки та піклування був встановлений порядок участі у вихованні дитини.

Разом з тим в порушення вказаного порядку та під час перебування даної справи на судовому розгляді, відповідач у справі не повернув дитину матері після побачення і дитина з кінця 2020 року залишилась проживати в с. Дмитрашівка, Вінницької області.

Намагання матері повернути дитину мирно не дали результатів, а тому до вирішення справи районним судом та визначення місця проживання дитини, хлопчик залишався проживати з батьком.

Судом встановлено, що відповідач вчиняв перешкоди в спілкуванні матері з дитиною, спілкування дитини з матір`ю по телефону відбувалось в присутності батька, а в багатьох випадках взагалі дитина не викликалась до телефону.

Не зважаючи на те, що хлопчик був зарахований в школу в м. Києві, батько забрав дитину і без згоди матері влаштував дитину в шкоду за місцем свого проживання.

Судом також встановлено, що відповідач у справі в присутності дитини ображав позивачку, також в грудні 2021 року після намагання матері поспілкуватись з сином, між сторонами виник конфлікт, внаслідок якого позивачка отримала легкі тілесні ушкодження, що підтверджується постановою суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та медичним висновком.

Вищенаведені факти свідчать про те, що відповідач під час перебування справи в суді в незаконний спосіб усунув матір від можливості виховувати дитину та з метою психологічного тиску на сина створив штучні умови для визначення місця проживання з ним, оскільки вважав, що якщо дитина ходить в школу за його місцем проживання, то суд визначить , що дитина має залишатись з ним.

Разом з тим, така поведінка батька по відношенню до матері дитини, свідчить про те, що останній не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, виховує сина з позиції сили та формує негативний образ матері, за відсутності для цього будь яких обґрунтованих та доведених підстав, що не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи таку поведінку батька, суд першої інстанції вірно встановив, що місце проживання дитини, не зважаючи на те, що хлопчик на час ухвалення рішення проживав з батьком, має бути визначено з матір`ю.

Доводи представника відповідача про те, що суд не вислухав думку дитини, колегія суддів не приймає з огляду на таке:

Відповідно до частин 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Думка дитини в даній справі , судом не заслуховувалась з огляду на вік дитини та перебування хлопчика під впливом батька більше ніж рік, та примусове усунення матері від участі у вихованні дитини на протязі вказаного року, що свідчить про те, що за таких обставин дитина позбавлена можливості зробити об`єктивні висновки, щодо того з ким з батьків має бути визначене її постійне місце проживання.

Враховуючи покази свідків, які підтвердили, що батько не дотримується тих заборон, які пов`язані зі станом здоров`я дитини, суд приходить до висновку, що бажання дитини залишатись в селі пов`язане в тому числі і з відсутністю належного контролю за харчуванням та можливість вживати продукти на власний смак, незалежно від необхідності дотримуватись дієтичного харчування, що додатково свідчить про те, що залишення дитини з батьком може вплинути на погіршення здоров?я дитини, окрім негативного впливу на психіку дитини , через вилучення матері з процесу виховання в спосіб сили.

Та обставина, що після ухвалення рішення в даній справі відповідач подав позов про позбавлення батьківських прав матері, за недоведеності та відсутності в поведінці останньої негативних ризиків для здоров`я та виховання дитини, додатково свідчить про намагання останнього за будь яку ціну позбавити дитину матері.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду викладені в постановах 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 (провадження№ 61-18882св19), від 30 березня 2021 року у справі № № 542/1428/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц на постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/ 16-ц), колегія суддів не приймає з огляду на те, що в вищеперерахованих справах обставини відрізняються від встановлених обставин в даній справі, а саме дана справа відрізняться тим, що батько дитини не дочекавшись рішення суду про визначення місця її проживання, в порушення визначеного державним органом порядку участі батька у вихованні дитини, примусово перемістив її в інший населений пункт не з метою покращення житлових чи соціальних умов останньої, а з єдиною метою позбавити матір можливості повноцінно брати участь у вихованні дитини, при цьому змінив місце, раніше обране для навчання дитини, на власний розсуд змінив звичне оточення дитини, яке повністю відповідало її інтересам, тобто діяв не в інтересах дитини, а в своїх власних інтересах.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому колегіясуддів приходить до висновку про залишення апеляційноїскарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, щоапеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави для розподілусудових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києвавід 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженадо Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складенняповного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик