Ухвала

21 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 463/9009/21

провадження № 61-3131ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова, у складі судді Мармаша В. Я., від 13 вересня 2021 року про забезпечення позову та постанову Львівського апеляційного суду, у складі колегії суддів: судді Цяцяка Р. П.,

Ванівського О. М., Шеремети Н. О., від 14 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Львівський національний університет імені Івана Франка, про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Львівський національний університет імені Івана Франка, про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності.

09 вересня 2021 року прокурором подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 41,7 кв. м, житлова площа 20,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 8777815 від 10 лютого 2005 року), та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; заборонити іншим особам вчиняти дії щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року заяву задоволено, в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 41,7 кв. м,

житлова площа 20,5 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 8777815 від 10 лютого 2005 року), який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; заборонено іншим особам вчиняти дії щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року залишено без змін.

09 березня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що прокурором не було надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому та застосували заходи забезпечення позову виключно на підставі посилання прокурора на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування. Заявник вважає, що обраний спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між сторонами виник спір про витребування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 із незаконного, на думку прокурора, володіння ОСОБА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Львівський національний університет імені Івана Франка, про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, прокурор посилався на те, що предметом позову є вимога про витребування спірного майна (житлового будинку) з чужого незаконного володіння, а відповідач може вчинити дії щодо відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради

від 09 вересня 2010 року № 3921 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування від 20 вересня 2021 року № 2403вих84236 в управлінні знаходяться звернення ОСОБА_1 від 29 квітня 2021 року № 3-Б-23841-24 та від 18 травня 2021 року № 3-Б-39964/АП-24 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 .

Суди попередніх інстанцій, врахувавши предмет спору та зміст заявлених позовних вимог, а також встановивши, що відповідач вживає заходів щодо оформлення права власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування спірного будинку, що свідчить про можливість їх подальшого відчуження, дійшли обґрунтованого висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту житлового будинку та заборони вчиняти дії, які б дозволили розпорядження земельною ділянкою.

Оцінка законності, обґрунтованості та доведеності позовних вимог при вирішенні питання про забезпечення позову не здійснюється.

Застосовані судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, не перешкоджають користуванню житловим будинком, носять тимчасовий характер та спрямовані, зокрема, на унеможливлення зміни власника спірного майна, до вирішення спору судом.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України) ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року про забезпечення позову та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 463/9009/21.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта