ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/816/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2022 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участі секретаря судового засідання Клисак Н.Г., без участі сторін, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною власністю

В С Т А Н О В И В

07.06.2021 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на садовий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що згідно свідоцтва про шлюб, 14 лютого 1960 року вона одружилась з ОСОБА_4 , мати якого, ОСОБА_5 у березні 2003 року домовилась із ОСОБА_3 щодо купівлі в нього садового будинку АДРЕСА_1 у садовому товаристві Оріль. Вона сплатила членські внески у садове товариство Оріль, кошти попередньому члену товариства ОСОБА_2 за те, що остання звільнить садовий будинок та передасть його їй в користування.

22 березня 2003 року ОСОБА_2 написала розписку про отримання коштів та заяву про виключення її з товариства. Того ж дня комісія садового товариства Оріль, в особі голови та членів товариства, склали акт про оцінку садового будинку АДРЕСА_1 та акт про передачу ділянки № НОМЕР_1 у користування ОСОБА_5 . З того часу позивачка усією сім`єю почали постійно користуватися садовим будинком, проживати в ньому, ремонтувати будинок, на свій розсуд облаштовувати його та земельну ділянку.

На підставі розпорядження Голови Петриківської райдержадміністрації № 14 -р-09 від 13.01.2009 року позивачка стала власником земельної ділянки площею 0,0870 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати чоловіка позивачки померла. На початку 2021 року позивачка з чоловіком вирішили зробити правовстановлюючі документи на садовий будинок.

Крім всіх зібраних необхідних документів, державний реєстратор, до якого звернулась позивачка ,додатково запитав довідку з БТІ про реєстрацію права власності на цю адресу. Звернувшись до ОКП ДБТІ із запитом, ОСОБА_1 отримала відповідь, що згідно даних інвентаризаційної справи ОКП ДБТІ право на власність на об`єкт нерухомого майна садовий будинок, розташований за адресою: : АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі - продажу від 23.04.1996 року, реєстр №2 -133, посвідченого Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, а їй було відмовлено в реєстрації права власності на будинок.

Таким чином, враховуючи, що станом на 2003 рік ні мати чоловіка, ОСОБА_5 , ні сама позивачка не знали, що садовий будинок перебував у приватній власності відповідачки ОСОБА_2 , позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності про визнання права власності на вказано майно за набувальною власністю.

08.06.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі і призначено справу до підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Швець М.В. свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_6 в режимі відеоконференція позов визнала в повному обсязі, просила суд справу розглядати без її присутності.

В суд від представника відповідача адвоката Мартін А.М. направлено заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи у її відсутність

( а.с.45)

30.11.2021 року ухвалою суду підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи та оглянувши вищевказані докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

23.04.1996 року відповідач ОСОБА_2 купила садовий будинок під АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу та було вироблено технічний паспорт на вказаний будинок (.а.с. 8,10 ), право власності було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується довідкою з ОКП « Дніпродзержинське БТІ ( а.с.17)

22.03.2003 року ОСОБА_2 продала вказаний садовий будинок ОСОБА_5 , претензій до неї не мала, що підтверджується розпискою ( а.с.6).

10.05.2011 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0870 га, яка розташована в с/т Оріль Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією акту та витягом з Держаного земельного кадастру ( а.с.9, 12-16).

Позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб 24. 02.11979 року із ОСОБА_4 ( а.с.22) і як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_4 його матір`ю була ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.23).

Позивачка є членом садівничого товариства « Оріль», займає ділянку АДРЕСА_2 з 20.05.2006 року, що підтверджується довідкою із товариства та копію членської книжки ( а.с.25)

03.11.2007 року позивачка звернулась до голови садового товариства « Оріль» про переоформлення земельних ділянок № 205, 206 від ОСОБА_5 на неї ОСОБА_1 і вказані дії не заперечувала сама ОСОБА_5 що підтверджується копією заяв

( а.с.56,57).

27.07.2021 року позивачка оформила технічний паспорт на земельну ділянка № НОМЕР_1 в с/ т Оріль ( а.с.58-60).

Відповідно передаточного акту 3.11.2007 року ОСОБА_1 було передано земельну ділянку № НОМЕР_2 , 206 ( а.с.63)

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 2 ст.344 ЦПК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивачка фактично володіє спірним майном протягом понад 15 років поспіль, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, відповідача проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317-344, 1216-1296 ЦК України, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною власністю

задовольнити.

Визнати право власності за набувалою давністю за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 на садовий будинок АДРЕСА_3 , який складається з : А-1- садовий будинок загальною площею 54,3кв.м.; Б-1 сарай, В-1вбиральня, Г-1 душ, №-1-4 забори, № 5 скважина, 1 тротуар.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. М. Іщенко