РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/6609/21

провадження у справі № 2/0285/13/22

26 квітня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Славушевич О.В.

учасники у справі: позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

15.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та просив постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що він є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 року. На даний час у будинку зареєстровані у тому ж числі у відповідачі, які фактично у будинку не проживають. За таких обставин він перебуває у постійному емоційному напруженні, змушений сплачувати підвищені комунальні послуги, а тому звернувся до суду з даним позовом.

17.12.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення її недоліків.

10.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду судом, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання, визначено резервну дату судового засідання.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подала до суду заяву про залишення без розгляду позовні вимоги щодо відповідача ОСОБА_4

26.04.2022 року у справі постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог щодо ОСОБА_4 .

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені рекомендованою поштою.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача.

Оголосивши зміст заявлених вимог, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.

Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власність на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації став: договір купівлі продажу від 01.12.2016 року (а.с.6-9).

Відповідно до інформаційної довідки Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 2702 від 10.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, у тому ж числі, відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,19).

Із актів обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради від 16.08.2021 року та від 26.11.2021 року слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 2016 року за місцем реєстрації не проживають, речей їх домашнього вжитку не має (а.с.11).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 383 ЦК Українита, статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16 (провадження № 14-298цс19) вказано, що: «сам факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання».

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах, у зв`язку з чим набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб.

При цьому, позивач при купівлі 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 міг знати та мав знати про характер та обсяг прав, які мають відповідачі на житлову нерухомість.

Також, суд звертає увагу, що житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває у власності двох осіб та, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У свою ж чергу, позивачем не надано суду доказів, що інший співвласник надала згоду на визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування спірним житлом та докази, що останні зареєстровані саме в його частині спірного будинку.

Відтак, суд приходить до висновків про безпідставність заявлених вимог щодо визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 76 89, 141, 200, 206, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - не встановлено, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання- АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - не встановлено, зареєстроване місце проживання- АДРЕСА_1 ).

Дата складення повного судового рішення 26.04.2022 року.

Головуюча А.В.Михайловська