КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4532/21
Провадження № 2/552/62/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2022 року Київський районний суд м. Полтави в складі:головуючого судді - Шаповал Т.В.,при секретарі Дубовик І.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності.
Позовна заява обґрунтована тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_3 -1/3 частина, ОСОБА_4 1/3 частина та ОСОБА_1 1/3 частина.
Зазначив, що 23 червня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_2 , після померлих батьків, оскільки постійно з ними проживав, в тому числі і на час відкриття спадщини. Цього ж дня він отримав від нотаріуса відмову, оскільки було встановлено, що квартира зареєстрована за іншою особою та за відсутності у нього правовстановлюючих документів. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації права власності свідоцтво, серія та номер:114, видане 16.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В..
Посилався на те, що з даного свідоцтва вбачається, що на підставі акту про проведення прилюдних торгів/аукціон, затвердженого в.о. заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.05.2015 року, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира в будинку А-9, загальна площа 45,8 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_2 за 429 886 грн., що раніше належали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .. Жодної інформації про вказані торги чи наявність рішення суду, за якими, з позивача чи його батьків, як з боржників, підлягав стягненню якийсь борг, інформації стосовно будь якого виконавчого провадження, в рамках якого виконавець на прилюдних торгах реалізував належне їм майно для примусового виконання рішення, ніхто йому не надає. Зазначив, що реєстри інформації про наявні борги, стягнення боргів, виконання рішень будь якими виконавцями, стосовно нього чи його покійних батьків не мають. Вважає, що прилюдні торги фактично не проводилися взагалі і за ними акт не оформлявся компетентним державним органом у межах своїх повноважень.
Просив суд визнати недійсним свідоцтво видане 16.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В., по посвідченню ОСОБА_2 права власності на майно квартиру у будинку А-9, загальна площа 45,8 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_2 на прилюдних торгах/аукціоні та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер: 40831224, дата державної реєстрації 02 березня 2021 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру в будинку А-9, загальною площею 45,8 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, попередньо надали заяву про проведення розгляду у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подавав.
Треті особи відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державний реєстратор реєстраційної служби виконавчого комітету Ланнівської сільради Карлівського району Полтавської області Кабаченко О.В., територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, своїх представників у судове засідання не направили.
Ухвалою від 20 квітня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2007 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_4 1/3, ОСОБА_1 1/3./а.с.11/
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.01.2019 року./а.с.14/
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19 травня 2017 року./а.с.15/
Згідно свідоцтва зареєстрованого в реєстрі №114 від 16 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В. на підставі акта про проведення прилюдних торгів/аукціон, затвердженого В.о. заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України від 26 травня 2015 року, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира в будинку А-9, загальною площею 45,8 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м., місцезнаходження АДРЕСА_1 вартістю 429 886 грн., яка придбана ОСОБА_2 за 429886 грн., що раніше належала ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_4 1/3, ОСОБА_1 - 1/3./а.с.16/
Згідно повідомлення відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби встановлено, що неможливо встановити в рамках якого виконавчого провадження здійснювалась примусового реалізація квартири в будинку АДРЕСА_3 , а тому надати інформацію на питання які зазначені у запиті не вбачається можливості./а.с.21/
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина третя статті 334 ЦК України).
Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV в редакції 21 квітня 1999 року, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).
Прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення (чинне на час проведення прилюдних торгів).
На підставі копії затвердженого протоколу переможець прилюдних торгів протягом десяти робочих днів з дня підписання протоколу, не враховуючи дня проведення прилюдних торгів, здійснює розрахунки за придбане на прилюдних торгах майно в такому порядку:
переможець перераховує на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби зазначену в затвердженому протоколі прилюдних торгів суму коштів, яка дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди спеціалізованій організації за цим лотом, сплаченої на поточний рахунок організатора прилюдних торгів;
сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок організатора прилюдних торгів, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на прилюдних торгах майна і залишається спеціалізованій організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації цього майна.
Різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди спеціалізованій організації перераховується переможцем на поточний рахунок цієї організації. (пункт 5.1 Тимчасового положення).
Після повного розрахунку покупців за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби (абзац перший пункту 6.1 Тимчасового положення).
Отже, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюються Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року №656/5 (далі - Порядок).
Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу ІX Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальностісторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Позивач у поданій до суду позовні заяві посилався на те, що реєстри інформації, про наявні борги, стягнення боргів, виконання рішень будь якими виконавцями відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не мають.
Також зазначав, що прилюдні торги фактично не проводились і за ними акт не оформлювався компетентним державним органом у межах своїх повноважень.
Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування даних тверджень позивача, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Матеріали справи не містять доказів того, що дійсно проводились прилюдні торги та у межах якого виконавчого провадження вони відбувались.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ЦПК України визначено види судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У поданій до суду позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, однак до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату у розмірі 5000 грн. ( квитанцію, платіжне доручення і тд), а тому витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають, адже документально не підтверджені.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 908 грн., 995 грн. + 454 грн.( заява про забезпечення позову) , а всього 2357 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності - задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво видане 16.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Є.В., по посвідченню ОСОБА_2 права власності на майно квартиру у будинку А-9, загальна площа 45,8 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_2 на прилюдних торгах/аукціоні та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер: 40831224, дата державної реєстрації 02 березня 2021 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру в будинку А-9, загальною площею 45,8 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2357 грн..
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код не встановлено;

третя особа відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Городецького,13;

третя особа державний реєстратор реєстраційної служби виконавчого комітету Ланнівської сільради Карлівського району Полтавської області Кабаченко О.В., місцезнаходження: Полтавська область, м. Карлівка, вул. Полтавський шлях,54А,

третя особа територіальна громада м. Полтава в особі Полтавської міської ради, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності, 36.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2022 року.

Суддя Т.В. Шаповал