Справа № 454/4971/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши в м.Сокаль в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даним позовом та яких просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частину всіх видів його доходу щомісячно та зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частину всіх видів його доходу щомісячно.

Позов мотивовано тим, що сукупний розмір аліментів становить 1/2 частину його заробітку, в той час, як законом передбачено, що аліменти на двох дітей повинні становити 1/3 частину доходів.

З 2016 року позивач не має постійного заробітку, отримує мінливий і нестійкий дохід від тимчасових заробітків, що призводить до накопичення заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідачі відзивів не подали.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.04.2013р. вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09.03.2021р. присуджено стягувати з позивача на користь ОСОБА_3 на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

17.09.2021р. відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 09.03.2021р.

З розрахунку встановлено, що за період з квітня 2015 року по жовтень 2021 року позивачу нараховано аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 149928,90грн, з яких він сплатив 87377,01грн. та станом на 31.10.2021р. заборгованість останнього становить 62551,89грн.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом частини першої статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дані положення закону також враховані в роз`ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, так як в нього відсутні хронічні захворювання, які можуть бути перешкодою для його працевлаштування, він проходить службу в Збройних силах України та отримує дохід. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Покликання позивача на те, що він вдруге одружився та в нього народилася дитина не можуть бути підставою зменшення розміру аліментів, який визначено рішенням суду в мінімальному розмірі.

Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення мінімального розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та покрашення стану стягувача.

Як відповідачки, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати їх спільних дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженими розмірами аліментів забезпечить належне їх утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) на кожну дитину, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішеннями суду або ж зміни способу їх стягнення.

Покликання відповідача на те, що розмір аліментів на двох дітей повинен бути визначений в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу є необґрунтованою, оскільки з нього стягуються аліменти на користь двох чужих між собою жінок, які в минулому підтримували з ним шлюбні відносини.

Також, останнім не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість працевлаштування або про наявність обмежень щодо характеру та умов праці, а тому твердження про відсутність сталого заробітку не звільняє його від утримання дітей у визначеному судовими рішеннями розмірі.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дітей, в розмірі визначеному судовими рішеннями, підстав для зменшення розміру аліментів не встановлено.

Окрім цього, підтримуючи фізичні відносини з відповідачками, позивач (будучи на той час повнолітньою особою) повинен був передбачати можливість народження останніми дітей та, як наслідок, виникнення в нього обов`язку утримання цих дітей.

З огляду на зазначене, вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки перекладання обов`язку щодо утримання дітей лише на матерів цих дітей не відповідає засадам як чинного законодавства, так і загальноприйнятим засадам моралі.

Тому, суд відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, з позивача, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави судовий збір, загальний розмір якого складає 1816грн. (по 908грн. за дві позовні вимоги).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять)грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с.Пристань, Червоноградський район, Львівська область.

Вдповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М. Я. Адамович