г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/96/22
Номер провадження 2/213/692/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мазуренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гусарової О.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Виконкому Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, де зазначає, що йому на праві спільної сумісної власності належить частка квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири є його мати відповідач по справі ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько на момент смерті був зареєстрований на території Російської Федерації. ОСОБА_3 звернулась після смерті чоловіка до нотаріуса про отримання свідоцтва про прийняття спадщини, однак отримала відмову, оскільки відсутні відомості про останнє місце реєстрації померлого на території України.

З січня 2002 року і до сьогодні він є власником частки квартири, у якій зареєстрований та проживає з 28 лютого 1997 року, несе всі обов`язки власника, сплачує комунальні послуги, утримує в належному стані. Відповідач ОСОБА_3 мешкала в квартирі до 2010 року.

Квартира АДРЕСА_1 належить йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а оскільки частки є рівними, вважає, що частка останнього складає 1/3.

Просить визначити, що розмір частки, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складав 1/3, а також визнати за ним право власності на цю частку за набувальною давністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача Територіальної громади міста Кривого Рогу в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У зв`язку із клопотаннями сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність учасників провадження, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року відкрито провадження у справі, витребувано докази.

Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

26 вересня 1980 року відповідач ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с.38).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач, батьками якого вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.37).

На підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 29 січня 2002 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності. Технічний паспорт складений на ім`я ОСОБА_3 (а.с.5,6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.39).

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян №1716 від 05 лютого 2020 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та знятий з реєстрації 28 березня 2003 року на адресу: Тульська область, Узловський район, с. Дубовка (а.с.40).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. від 19 листопада 2021 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки відсутня інформація про останнє місце проживання померлого, встановити коло спадкоємцем, які б могли прийняти спадщину не вдається можливим (а.с.41-42).

Як видно із відповіді приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. від 18 січня 2022 року 05 серпня 2005 року була відкрита спадкова справа №13/2020 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заяви ОСОБА_3 . Із заявою про видачу обов`язкової частки у спадщині ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, від імені ОСОБА_4 заповіти, спадкові договори не складались (а.с.69).

Як видно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 січня 2022 року відомості щодо власності на квартиру АДРЕСА_1 в реєстрі відсутні (а.с.8).

Згідно з довідкою КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №126 від 07 лютого 2022 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с.71).

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян №4327 від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 з 28 лютого 1997 року по теперішній час зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с.43)

Згідно з квитанціями за адресою: квартира АДРЕСА_1 здійснювались платежі за комунальні послуги (а.с.45-49).

Згідно зі звітом про оцінку майна №MN211214-01 від 14 грудня 2021 року вартість квартири АДРЕСА_1 на час проведення оцінки складає 141 400,00 грн (а.с.9-36).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Цивільним Кодексом України.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК видно, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування" За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або

зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Із врахуванням вищенаведеного та того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити, що розмір частки, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складав 1/3.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років …, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі

№910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнішнього володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Наявними у справі письмовими доказами підтверджено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно користується і володіє упродовж більше 10 років спірною частиною квартири, власник якої помер.

Дослідженими доказами об`єктивно доведене безперервне поводження позивача із майном, яке за своїми ознаками притаманне власнику.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496,20 грн.

Оскільки позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, решта витрат по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 321, 328, 344, 355, 357, 368 - 370, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 49, 81, 142, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Виконкому Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визначити, що розмір частки, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складав 1/3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 49,9 кв.м. за набувальною давністю.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого ним судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Виконання рішення в частині повернення судового збору покласти на Органи Державної казначейської служби України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, , адреса: площа Гірницької Слави, буд.1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Суддя В.В. Мазуренко