Справа № 308/8167/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/8167/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 26 жовтня 2021 року, головуючий суддя Данко В.Й., -

встановив:

20.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом ПАТ КБ «Надра» мотивуючи таким.

20.10.2005 позивачка уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір № 585/10-2005, на підставі якого отримала кредит у сумі 15000,00 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування коштами, строком на 240 місяців, а саме до 14.10.2025.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, за яким позивачка передала банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

20.10.2005 позивачка також уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_2 продав їй квартиру вищевказану. Своє право власності на квартиру позивачка зареєструвала 16.02.2006.

Відповідно до положень ст.ст. 334, 655 ЦК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 5 Закону України «Про іпотеку», право власності на нерухоме майно у набувача майна за договором виникає з моменту державної реєстрації цього права, в іпотеку може бути передане лише таке майно, що належить іпотекодавцю на праві власності.

Недійсним є правочин, в момент вчинення кого не були дотримані вимоги ст. 203 ч.ч. 1-3, 5, 6 ЦК України, а саме, якщо правочин суперечить вимогам закону (ст. 215 ч. 1 ЦК України).

Оскільки на момент укладення договору іпотеки позивачка не набула права власності на іпотечне майно, а тому не мала правових підстав на його підписання, цей договір є недійсним.

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір іпотеки від 20.10.2005, підписаний нею з ВАТ КБ «Надра» про передачу в іпотеку квартири в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2021 залучено до участі в справі ТОВ «Девелоп Фінанс» як правонаступника ПАТ КБ «Надра».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.10.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, позаяк оспорений договір іпотеки був укладений із додержанням вимог закону, який передбачає можливість передачі в іпотеку майна, як належного іпотекодавцю на момент укладення договору, так і того, що його на підставі відповідних документів іпотекодавець набуде у власність у майбутньому.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У скарзі посилається загалом на доводи, якими мотивувався позов, вважає, що не будучи власником квартири на момент укладення договору не вправі була передавати її в іпотеку.

Крім того, на думку сторони суд першої інстанції ухвалив суперечливе рішення одночасно констатувавши, що позивачка на момент укладення договору набула право власності на предмет іпотеки, що право власності на квартиру нею оформлене значно пізніше від дня укладення договору іпотеки та про те, що позивачка пред`явила позов із пропущенням позовної давності, при цьому, суд не відмовив у позові внаслідок пропущення позовної давності.

Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ТОВ «Девелоп Фінанс» вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що в день укладення договору іпотеки позивачка купила за іншим договором квартиру, яку передала в іпотеку, і саме договір купівлі-продажу квартири є правовстановлюючим документом щодо неї, а державна реєстрація є лише засвідченням права власності, що вже виникло на відповідній правовій підставі. Окрім цього, закон передбачає право і можливість передання в іпотеку нерухомого майна, щодо якого є документальні підстави про набуття права власності на нього іпотекодавцем після укладення іпотечного договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ракущинця А.А., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та іншого законодавства щодо права власності, правочинів, іпотеки в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Встановлено, що 20.10.2005 ОСОБА_1 уклала договори:

купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6634, за умовами якого:

купила У ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 за 121000,00 грн, з яких 36300,00 грн були сплачені одразу, а 84700,00 грн належало сплатити до 21.10.2005 за рахунок кредиту, отриманого у ВАТ КБ «Надра» (п.п. 1, 2, 3 договору);

договір вступає в силу з моменту його державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів; право власності на відчужувану квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору (п. 11 договору) (а.с. 191-192 т. 1);

договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 20.10.2005 за № 907168 (а.с. 207 т. 1);

кредитний № 585/10-2005 із ВАТ КБ «Надра», за умовами якого:

отримала в кредит 15000,00 дол. США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири від 20.10.2005, укладеним із ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 (п.п. 1.1., 1.2. договору);

в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позичальник протягом одного дня з моменту отримання кредитних коштів укладає з банком договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , що стане власністю позичальника у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.10.2005 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6634, а після державної реєстрації цього договору нерухомість стане власністю позичальника (п. 2.1. договору) (а.с. 212-215 т. 1);

іпотеки з ВАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6635, за умовами якого:

передала банку в рахунок забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 20.10.2005 № 585/10-2005 предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.10.2005 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6634, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 20.10.2005 за № 907168, іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору (розділ «Визначення термінів», п.п. 1.1., 1.2., 1.4., 6.1. договору) (а.с. 209-211 т. 1).

Заявою ОСОБА_2 , справжність підпису якого на ній засвідчено 20.10.2005 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6636, підтверджується факт розрахунку ОСОБА_1 у сумі 84700,00 грн за договором купівлі-продажу, посвідченим 20.10.2005 цим же нотаріусом за реєстровим № 6634 (а.с. 193 т. 1).

Таким чином, в один день послідовно були вчинені всі правочини та дії, необхідні для придбання ОСОБА_1 у власність квартири АДРЕСА_1 з використанням кредитних коштів та із забезпеченням виконання її зобов`язань за кредитним договором іпотекою купленої квартири, нотаріальні дії були вчинені одним нотаріусом. Всі дії та правочини взаємопов`язані та обумовлені відповідним чином одні одними.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 202, 204, 205, 207, 209, 210, 316, 317, 328, 639, 640, 655, 657 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, визначеному законом, зокрема, за укладеним у нотаріальній формі та зареєстрованим державою договором купівлі-продажу, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, так само презюмується і правомірність правочину.

За приписами ст. 334 ЦК України:

право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1);

право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3);

якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 5).

Відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМ України від 26.05.2004 № 671:

державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог ЦК України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів (п. 1);

державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна (п. 5);

державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням (п. 6).

Виходячи з наведеного, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 виникло 20.10.2005 з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6634.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ст. 182 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

01.07.2004 був прийнятий Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (Закон № 1952-IV), яким було передбачено запровадження державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень із внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст.ст. 1, 2, 4 та інші положення Закону). Розділом V «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону було передбачено, що він набирає чинності з дня його опублікування (а це мало місце в газеті «Голос України», 2004, 08, 03.08.2004 № 142) (п. 1), водночас до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості продовжувала здійснюватися комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (п. 5).

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мін`юсту України від 07.02.2002 № 7/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 18.02.2002 за № 157/6445) встановлювало порядок, за яким:

державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (п. 1.3.);

державна реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ (п. 1.4.);

обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб … (п. 1.5.);

Отже, за змістом вищенаведених норм та інших положень актів законодавства в редакції станом на 20.10.2005-16.02.2006 підлягало державній реєстрації право власності на нерухоме майно, що вже виникло, сама по собі державна реєстрація права власності на нерухоме майно не породжує це право, оскільки підставами для його виникнення є відповідні юридичні факти, правовстановлюючі документи, а державна реєстрація, що здійснюється, зокрема, у зв`язку з виникненням права, є лише однією з умов, необхідних для оформлення права, для забезпечення оборотоздатності речі, для захисту права, що виникло, тощо.

Реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.10.2005 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим № 6634, була проведена КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 16.02.2006, що підтверджується змістом Витягу про реєстрацію права власності від 16.02.2006 № 9855019 (а.с. 107).

За таких обставин, ОСОБА_1 забезпечила виконання своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекою нерухомого майна, право власності на яке у неї існувало на момент укладення договору іпотеки.

Поза тим, і в разі, коли б на момент укладення договору іпотеки у ОСОБА_1 ще не виникло право власності, квартира АДРЕСА_1 могла б бути передана в іпотеку, позаяк були наявні всі необхідні умови для застосування положень Закону України «Про іпотеку» стосовно того, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому; обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору (ст. 5 ч. 2).

Відтак суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для застосування положень ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1 ЦК України, для визнання оспореного договору іпотеки недійсним, оскільки вчинення цього правочину відповідає вимогам закону, доказів будь-яких вад волі позивачки щодо необхідного для одержання кредиту передання квартири в іпотеку банку немає.

Суд правильно відмовив у позові саме по суті, внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, що ясно відобразив у своєму рішенні, а на пропущення позивачкою позовної давності вірно вказав лише як на обставину, яка з огляду на висловлені в справі сторонами правові позиції підлягала оцінці як така. Вказівка на пропущення позивачкою позовної давності не впливає на обґрунтований висновок суду про необхідність відмови в позові по суті.

Беручи до уваги викладене, доводи апеляції не спростовують правильності по суті та законності рішення суду про відмову в позові по суті, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, при цьому, питання про судові витрати належить вирішити виходячи з того, що позов, який розглядається, не є позовом власне про захист прав споживача фінансових послуг у кредитних правовідносинах, оскільки виник з інших підстав щодо договору іпотеки.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2021 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1762,00 грн в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 28 квітня 2022 року.

Судді