Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/129/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" травня 2022 р. м.Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Бондаренка А.А.,

секретар судового засідання Хименко О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення (гараж) за набувальною давністю,

встановив:

18 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 48 м.2 , літери за планом «А», що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову вказав, що він у 2008 році отримав у постійне користування від ОСОБА_2 будівлю - (гараж) площею (забудови) 48 м.2 , літера за планом «А», яка розміщена за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що з першого дня отримання в користування зазначеного об`єкта, добросовісно заволодівши вказаним нерухомим майном, продовжує протягом періоду більшого ніж 10 років відкрито, безперервно володіти зазначеним майном, проводить ремонтні роботи та нести витрати, необхідні для утримання вказаного майна. З огляду на вказане, посилаючись на ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена про місце і час розгляду справи, направила до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіркою питання наявності законних підстав для задоволення позову та питання того, чи не порушує визнання позову відповідачами вимог закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено:

Дослідивши в порядку спрощеного провадження матеріали справи, суд встановив:

Як вбачається з паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого Ульяновським РВ УМВС України 3 квітня 1996 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії будівельного паспорту на забудову земельної ділянки встановлено, що забудовниця ОСОБА_2 відповідно до поданої нею заявою 22 лютого 2007 року отримала дозвіл виконавчого комітету Ульяновської міської ради на будівництво господарсько-побутового приміщення на прибудинковій території садиби за адресою АДРЕСА_1 , наявна схема розташування вказаної будівлі, ескізний проект;

Зі звіту про проведення незалежної оцінки нежитлового приміщення (гаража) за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що вартість об`єкту становить 32874 грн. 24 коп.

Заявою від 19 лютого 2022 року ОСОБА_2 підтвердила безперешкодне, з 2008 року, з її дозволу використання ОСОБА_1 приміщення господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 . Також повідомила про визнання нею позову та заявила клопотання про розгляд справи без її участі.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для прийняття визнання відповідачкою позову та задоволення позову з таких підстав.

Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми:

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до змісту ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що ці докази не дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем не доведено, що будівля гаражу, яка є предметом спору є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію (зареєстровано в кадастрі).

Крім того, умовою набуття особою майном у власність за набувальною давністю передбачає безтитульність володіння вказаним майном.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

З позову вбачається, що підставою користування позивачем спірним нерухомим майном була передача відповідачкою вказаного майна в користування позивача, що є цивільно-правовою угодою і виключає безтитульність володіння.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Виходячи з вказаного, у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ч.3 ст.200, ст.ст.263-265, 272 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у визнанні за ним права власності на нежитлову будівлю (гараж) загальною площею 48 м.2, літери за планом «А», що розташований за адресою АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

- ім`я: ОСОБА_1 ;

- місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- код платника податків: НОМЕР_2 ;

Відповідач:

- ім`я: ОСОБА_2 ;

- місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- код платника податків: не відомий;

Суддя: А. А. Бондаренко