Справа № 541/3392/21
Провадження №2/541/292/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В. М.,

секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/10 (одна десята) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 по місцю свого проживання в м. Миргороді Полтавської області помер його батько ОСОБА_4 .

Після його смерті спадщину прийняв він та його брати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та матір ОСОБА_2 .

При житті спадкодавець ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 20 січня 1976 року набув у власність 16/25 часток будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відмітки БТІ на договорі купівлі-продажу право власності ОСОБА_4 на вказані частки будинку у визначеному законодавством порядку було зареєстроване.

Отже, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначені частки будинковолодіння, яке в цілому згідно даних технічного паспорту та довідки БТІскладається з житлового будинку «А-1», житлової прибудови «А1-1», прибудови «а», прибудови «а1», вбиральні «Д», сараю «Е», сараю - прибудови «е», сараю «Ж», сараю прибудови «ж», сараю - прибудови «ж1», сараю «З», гаражу літньої кухні «К», споруд 1-8 і знаходиться на приватизованій земельній ділянці відповідно до державного акту.

Коли всі спадкоємці, звернулись до нотаріуса з приводу оформлення спадщини на вищевказане майно, їм було відмовлено, так як гідно розрахунку часток 13.08.1986 року та рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів №226 від 20.08.1986 року «Про зміну правовстановлюючих документів та встановлення прав власності на будинковолодіння, які належать громадянам на підставі особистої власності» у спадкодавця ОСОБА_4 змінилася частка на власність будинковолодіння», але за життя він не встиг отримати та зареєструвати документи на 2/5 частки будинковолодіння, тобто у зв`язку з відсутністю нового правовстановлюючого документу, шо підтверджує право власності померлого спадкодавця на його частки будинку.

В зв`язку з відсутністю на ім`я спадкодавця правовстановлюючого документу на його частку будинковолодіння, позивач не має можливості успадкувати 1/10 частку цієї спадщини, так як відповідно до пп.4.15. п. 4 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

З огляду на вищевикладене він має право на спадкування після смерті батька 1/10 частку даного будинковолодіння або ј частку від 2/5-х часток ( 2/5 : 4 = 2/5 х 4 =2/20 =1/10 ).

Оскільки він не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати за собою вказане майно, як власник, тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали судді від 23 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .

Ухвалою суду від 12 березня 2022 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву, просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.114)

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, в поданій заяві позов визнали, просили задовольнити позовні вимоги та проводити розгляд справи без їх участі (а.с.115,116).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 107,109).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миргороді Полтавської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.08.2016 (а.с.5) .

ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 від 20.07.1977, де в графі батько зазначений ОСОБА_4 (а.с. 17).

Крім ОСОБА_1 спадкоємцями є дружина ОСОБА_2 та інші діти ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Відповідно до спадкової справи після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв ОСОБА_1 , його брати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та матір ОСОБА_2 , шляхом подачі зави про прийняття спадщини (а.с. 39,52,61).

За життя спадкодавець ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 20 січня 1976 року набув у власність 16/25 часток будинку АДРЕСА_1 . Згідно відмітки право власності ОСОБА_4 на 16/25 часток будинку зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації згідно запису №218 в реєстровій книзі №6 від 24.01.1976 (а.с. 8-9).

Відповідно до архівного витягу із рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів №226 від 20 серпня 1986 року «Про зміну правоустановлюючих документів та встановлення прав власності на будинковолодіння, які належать громадянам на праві особистої власності» вирішено оформити право власності та міськокмунгоспу видати свідоцтва про право власності на будинковолодіння: АДРЕСА_2 частини будинковолодіння на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 118).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначені частки будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Гриб Ю.М. від 18.11.2021 спадкоємцям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 частки житлового будинку за відсутністю правовстановлюючого документа на частку житлового будинку (а.с. 18).

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 був власником 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: договором купівлі-продажу будинку від 20.01.1976 зареєстрованого Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації згідно запису №218 в реєстровій книзі №6 від 24.01.1976, відповідно до якого ОСОБА_4 купив 16/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; архівним витягом із рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів №226 від 20 серпня 1986 року «Про зміну правоустановлюючих документів та встановлення прав власності на будинковолодіння, які належать громадянам на праві особистої власності» відповідно до якого вирішено оформити право власності та міськокмунгоспу видати свідоцтва про право власності на будинковолодіння: АДРЕСА_2 частини будинковолодіння на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 8,9,118).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності 2/5 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини після його смерті.

Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлому батьку ОСОБА_4 , вчинив дії по прийняттю спадщини, інші діти та дружина померлого ОСОБА_4 подали заяви про прийняття спадщини, тому ОСОБА_1 набув право на 1/10 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування.

Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлого ОСОБА_4 порушено, то воно підлягає судовому захисту.

Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Миргород, Полтавської області, право власності в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/10 (одна десята) частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миргород, Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Свободний, Амурської області, Російська Федерація, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Миргород, Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Миргород, Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_6 .

Суддя: В. М. Куцин