Справа № 136/2032/21
Провадження № 22-ц/801/641/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 рокуСправа № 136/2032/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2022 року, ухвалене суддею Кривенком Д.Т. в м. Липовець, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту,

встановив:

У листопаді 2021 року ТОВ «»Вендор-Фінанс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по договору про надання фінансового кредиту ВН23-00683 від 06.03.2019 в розмірі 19 385,99 грн, з яких: 2 333,37 грн - кредит, 16 902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021; 150 грн - штраф;

В обґрунтування позову ТОВ «Вендор-Фінанс» зазначило, що 06.03.2019 між товариством та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00683, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 6 500,00 грн та зобов`язувався повернути наданий йому кредит у розмірі 8 664,82 грн, здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 886,49 грн відповідно до графіку внесків за кредитним договором, в т.ч. сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5,6 % за кожні 7 днів. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 15.05.2019. Одержання коштів позичальником також підтверджується видатковим касовим ордером від 06.03.2019.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на 13.10.2021 становить 19 385,99 грн, з яких: 2 333,37 грн кредит; 16 902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021; 150,00 - штраф.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Вендор-Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В скарзі зазначає, що оскільки погашення заборгованості здійснювалося з порушенням графіку, виникла прострочка по сплаті тіла кредиту та відсотків, що призвело до нарахування відсотків на залишок простроченого тіла кредиту; судом залишено поза увагою, що доказом видачі кредиту відповідачу є копія видаткового касового ордеру від 06.03.2019, який є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує отримання кредиту в розмірі 6 500 грн; розрахунок заборгованості підтверджує часткове погашення тіла кредиту та наявну заборгованість по відсоткам; позивачем 17.01.2022 на адресу відповідача надсилався додатковий доказ виписка по договору, однак, зважаючи на те, що судом 17.01.2022 було ухвалено рішення у даній справі, позивач позбавлений був можливості наданий вказаний доказ до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06.03.2019 в розмірі 19 385,99 грн за період з 13.03.2019 до 13.10.2021.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 06.03.2019 ОСОБА_1 власноручно заповним заяву позичальника на отримання фінансового кредиту, в якій вказав, що бажає отримати кредит у розмірі 10 000 гривень на строк 15 тижнів. У вказаній заяві зазначено, що позичальник ознайомлений з умовами надання та погашення кредиту та зобов`язується їх дотримуватися (а.с.8).

Також 06.03.2019 ОСОБА_1 підписав анкету, в якій зазначено персональну інформацію позичальника, інформацію щодо працевлаштування, фінансового стану, контактні дані родичів (а.с.9).

06.03.2019 між ТзОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00683, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на поточні потреби в розмірі 6 500,00 грн (пункти 1.3., 1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору, кредитні кошти надаються строком на 10 періодів по 7 днів, а саме з 6 березня 2019 року по 15 травня 2019 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 15 травня 2019 року.

За користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 5,6% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів користування. Процента ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку користування кредитом (п.1.6. договору).

Кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними повертаються позичальником у касу або на рахунок кредитора відповідно до графіку внесків за договором, що є додатком 1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів (п.1.7. договору).

Відповідно до п.2.7. договору, у разі повернення кредиту після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п.1.6. договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів кредитор залишає за собою право, у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника, припинити нарахування процентів за простроченим кредитом.

Відповідно до п.4.2. договору, в разі несвоєчасної сплати позичальником єдиного платежу більше ніж 6 днів від дати визначеної в графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 50 гривень за кожен факт порушення (а.с. 5).

Додатком 1 до договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06.03.2019 «Графік внесків за договором» визначено: дату платежу; залишкову суму кредиту; єдиний платіж, який включає в себе суму погашення кредиту та місячний процент (а.с.6).

Також ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості щодо: інформації та контактних даних кредитодавця; основних умов кредитування; інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядку повернення кредиту (а.с.8).

Відповідно до видаткового касового ордеру №117 від 06.03.2019, ОСОБА_1 на підставі згаданого вище договору було видано 6 500 гривень, про що міститься його підпис в графі «підпис одержувача» (а.с.10).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитного договору у відповідності до його умов та вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з метою отримання кредиту 06.03.2019 підписав заяву на отримання фінансового кредиту, анкету, паспорт споживчого кредиту, також договір про надання фінансового кредиту, які містять погодженні сторонами умови кредитування (розмір кредиту загалом та розмір щомісячного кредиту зокрема, порядок сплати процентів після закінчення строку кредитування, розмір штрафу, тощо).

Отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 6 500 грн підтверджується копією видаткового касового ордеру №117 від 06.03.2019.

За розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 19 385,99 грн: 2 333,37 грн заборгованість за кредитом, 16 902,62 грн заборгованість за процентами з 13.03.2019 по 13.10.2019; 150 грн - штраф.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості ТОВ «Вендор-Фінанс» посилалося на розрахунок заборгованості, з якого слідує, що ОСОБА_1 протягом березня-травня 2019 року вносив кошти на погашення заборгованості: 4 166,63 грн тіло кредиту; 2 208,37 грн проценти; 150 грн штраф, а всього на загальну суму 6 525 грн (а.с.15).

На спростування висновку суду щодо відсутності між сторонами боргових зобов`язань та не підтвердження їх доказами скаржником до апеляційної скарги додано виписку по рахунку за період з 06.03.2019 по 31.12.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Випискою підтверджується факт погашення ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 6 525 грн: 100 грн - 19.03.2019; 780 грн 19.03.2019; 1 055 грн - 26.03.2019; 524,38 грн 26.03.2019; 177,92 грн 26.03.2019; 25,44 грн 27.03.2019; 920 грн 04.04.2019; 509,80 грн 04.04.2019; 50 грн 04.04.2019; 870 грн 08.04.2019; 128,15 грн 08.04.2019; 32,94 грн 10.04.2019; 2 800 грн 29.04.2019; 818,52 грн 29.04.2019; 188,81 грн 29.04.2019; 88,81 грн 29.04.2019; 79,25 грн 01.05.2019.

Тобто, вказана виписка по рахунку узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідача за наданим кредитом.

Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 частково виконував свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а тому згадана виписка, на думку колегії суддів, є належним доказом у справі. Тому підстав не приймати вказану виписку до уваги в апеляційного суду немає.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростований, доказів погашення заборгованості ним не надано, а тому колегія суддів вважає доведеним, що станом на 13.10.2021 відповідач мав заборгованість перед ТОВ «Вендор-Фінанс».

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином не дослідив надані банком докази щодо видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено матеріалами справи, та не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06 березня 2019 року в розмірі 19 385,99 гривень: 2 333,37 грн кредит; 16 902,62 грн - проценти за період з 13.03.2019 до 13.10.2021; 150,00 - штраф.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Вендор-Фінанс» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» (ідентифікаційний код 40137347) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00683 від 06 березня 2019 року в розмірі 19 385 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок: 2 333,37 гривень заборгованість за кредитом; 16 902,62 гривень заборгованість за процентами; 150 гривень штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» (ідентифікаційний код 40137347) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук