Справа № 461/8631/20 Головуючий у 1 інстанції Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/241/21 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С.М.
УХВАЛА

19 квітня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства (далі АТ) «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23804 грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 1543 грн. 34 коп.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Ідея Банк», просить його скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 8616 грн. 46 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Зазначає, що кредитний договір, стягнення за яким є предметом позову у даній справі, укладений під час дії Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, яка набрала чинності 10.06.2017 року, а положення абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, втратив чинність ще до укладення спірного кредитного договору, тому такий не може бути застосований у даній справі, а також не може бути застосована і відповідна судова практика, оскільки така вже не актуальна.

Звертає увагу, що у чинному Законі України «Про споживче кредитування» міститься визначення поняття загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Також, 10.06.2017 року втратили чинність Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на зміну яким прийнято Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49, що набрали чинності 10.06.2017 року і були чинними на момент укладення кредитного договору.

Покликаючись на Методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, банк розраховує загальну вартість кредиту за такою формулою ЗВК = ЗРК + ЗВК, де ЗВК загальна вартість кредиту, ЗРК загальний розмір кредиту, ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом.

Звертає увагу на судову практику у подібних правовідносинах.

Стверджує, що на момент укладеня кредитного договору, законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім цього, зазначає, що визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості підтверджується самим кредитним договором.

Зазначає, що ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надаються споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше одного разу на місяць , зокрема дотримання позивачем та відповідачем вимог цієї норми права знайшло відображення у пункті 1.5 кредитного договору щодо надання позивачем відповідачу на його вимогу не частіше ніж одного разу на місяць інформації відповідно до цього пункту договору.

Звертає увагу на те, що пунктом 1.5 кредитного договору передбачено надання інформації по рахункам позичальника за допомогою телефонних каналів зв`язку та із використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів позичальника необмежену кількість разів протягом дії кредитного договору.

Не погоджується із покликанням суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19, який є прикладом слідування судовій практиці, яка не є актуальною.

В контексті плати за обслуговування кредитної заборгованості, покликається на презумпцію правомірності правочину, яка передбачена ст. 204 ЦК України.

Також зазначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, при цьому ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить висновку про несправедливість конкретних умов договору, зокрема, якими передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, висновок суду щодо нікчемності відповідної умови договору є помилковим та суперечить ч. 2 ст. 215 ЦК України, за якою правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про зупинення провадження у справі з наступних підстав.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справу №496/3134/19 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору прийнято до розгляду та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз відповідних постанов Верховного Суду свідчить про наявність розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Так, зокрема, у справі №583/3343/19 Верховний Суд зробив висновок про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, аналогічно, у справі №361/392/20 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року) Верховний Суд дійшов висновку про визнання недійсною умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту. При цьому, за другого підходу, відбувається кваліфікація умови договору, що передбачає комісію, як нікчемної, наприклад, у справі №194/1387/19 Верховний Суд зробив висновок про нікчемність умови кредитного договору, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується апеляційним судом у даній справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі 496/3134/19.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі до вирішення в касаційному порядку справи №496/3134/19 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 252 ч.1 п.10, ч.4, 253 ч.1 п.14, 259 ч.6, 260-261, 268, 381, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 19 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич