ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/522/22 Справа № 204/2961/20 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2021 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2020 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2020 року по справі №204/1386/20, яка набрала законної сили 13 квітня 2020 року, визнано подію та винність відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Згідно вказаної постанови, 18 лютого 2020 року об 11 год. 40 хв. у м. Дніпрі на нерегульованому перехресті вулиць Бородинська та Січових стрільців водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ніссан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дала дорогу та допустила зіткнення з автомобілем Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого обом автомобілям спричинені механічні пошкодження. При цьому водій ОСОБА_1 порушила п. 16.11 та п. 33.21 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , якому протиправними діями відповідача були спричинені механічні пошкодження, станом на момент скоєння ДТП 18 лютого 2020 року, належав йому на праві власності. 2 березня 2020 року експертом-автотоварознавцем Крутінь В.І. на підставі заяви позивача було зроблено експертне дослідження та зроблений висновок №7343 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Hyundai Grandeur, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 196883,27 грн. За проведення вказаного дослідження та складання висновку позивач сплатив на користь ПП ОСОБА_3 3000 грн. Зауважує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО». Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 18 лютого 2020 року, була визнана страховим випадком, на підставі чого позивачу було виплачено страхове відшкодування з урахуванням зменшення страхового відшкодування на розмір франшизи, у розмірі 99000 грн. Позивач наголошує, що має право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка складає 97883,27 грн, а також з відповідача слід стягнути витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 3000 грн. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 20000 грн, оскільки з вини відповідача він позбавлений можливості пересуватись на своєму автомобілі, що в умовах запроваджених карантинних заходів спричинило йому дискомфорт та незручності, порушився його нормальний ритм життя, в тому числі пов`язаний з його роботою. До теперішнього часу відповідач ухиляється від свого цивільно-правового обов`язку добровільно відшкодувати спричинену майнову та моральну шкоду, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 100883,27 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн, а всього 103883 (сто три тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні 27 (двадцять сім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1038 (одна тисяча тридцять вісім) гривень 83 (вісімдесят три) копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 97883,27 грн. завданої матеріальної шкоди та 3000 грн. Вартості проведення експертного дослідження. Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 97883,27 грн. завданої матеріальної шкоди та 3000 грн. Вартості проведення експертного дослідження. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на адвокатську допомогу у розмірі 7000 грн. та витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2021 року просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2021 року - відмовити у повному обсязі. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 лютого 2020 року об 11 год. 40 хв. у м. Дніпрі на нерегульованому перехресті вулиць Бородинська та Січових стрільців водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ніссан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дала дорогу та допустила зіткнення з автомобілем Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого обом автомобілям спричинені механічні пошкодження. При цьому водій ОСОБА_1 порушила п. 16.11 та п. 33.21 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2020 року, яка набрала законної сили 13 квітня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн, а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн (т.1 а.с.240-241).

Постановами Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2020 року та 21 серпня 2020 року апеляційні скарги адвоката Шпак В.І., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, повернуто (т.1 а.с.242-246).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31 жовтня 2017 року, станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «HYUNDAI GRANDEUR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, належав позивачу (т.1 а.с.50-51).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 176818875 в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» зі страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну 100000 грн, розмір франшизи 1000 грн (т.1 а.с.41).

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №7343, складеного 2 березня 2020 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Hyundai Grandeur, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 196883,27 грн (т.1 а.с.8-39).

Позивачу було здійснено страхове відшкодування від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на суму 99000 грн (т.1 а.с.42).

Вирішуючи питання щодо виплати позивачу суми страхового відшкодування ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» також використовувала висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №7343, складеного 2 березня 2020 року (т.2 а.с.19-48).

Однак, вартість матеріального збитку згідно висновку експертного дослідження становить 196883,27 грн, тобто не відшкодованими залишаються 97883,27 грн (196883,27-99000).

Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля Hyundai Grandeur, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем сплачено 3000 грн (т.1 а.с.40).

Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

П.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 9 Постанови Верхового Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6: при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам належить враховувати, що відшкодування шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

Також зазначено, що для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі комплектуючі частини іншої модифікації, що випускається взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №7343, складеного 2 березня 2020 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Hyundai Grandeur, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 196883,27 грн (т.1 а.с.8-39).

Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля Hyundai Grandeur, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем сплачено 3000 грн (т.1 а.с.40).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вимог позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 100883,27 грн (97883,27+3000).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), таким чином оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , тому з відповідач необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 97883,27 грн. та суму витрачену на експертне дослідження 3000,00 грн., а всього 100883,27 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ №7343 від 02 березня 2020 року і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний доказ, колегія суддів ставиться критично, оскільки, якщо апелянт не згоден із висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ №7343 від 02 березня 2020 року, то він мав право на заявлення клопотання про призначення судом першої інстанції чи апеляційної інстанції експертного дослідження для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди. Проте позивач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було. Окрім того, колегія суддів, звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач від розгляду свого клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи в судовому засіданні відмовився.

Твердження апелянта, що висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ №7343 від 02 березня 2020 року не є складеним у відповідності до вимог законодавства, відтак не є допустимим та належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної шкоди, колегія суддів ставиться критично, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України ОСОБА_1 не доведено факт завищення висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ №7343 від 02 березня 2020 року розміру майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції неналежно дослідив питання з приводу того, що пробіг пошкодженого транспортного засобу з часу дорожньо-транспортної пригоди до дати його відчуження позивачем суттєво збільшився, що свідчить про його ремонт та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам лише факт відновлення транспортного засобу до стану за котрого він міг здійснювати рух, без надання суду інших належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, на вирішення справи по суті не впливає. Колегія суддів звертає увагу, що суд не вдається в оцінку ремонту транспортного засобу, його продажу та ціни продажу, оскільки такі обставини не впливають на обов`язок відповідача відшкодувати завдану позивачу шкоду в повному обсязі.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова