Дата документу 21.04.2022 Справа № 334/3444/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3444/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження №22-ц/807/347/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кримської О.М., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Валько Віталія Сергійовича та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника, адвоката Габуєва Георгія Юрійовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року, у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

Свої позовні вимоги Комунальне підприємство «Водоканал» обґрунтовує тим, що в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які користуються послугами КП «Водоканал», однак оплату за послуги, які надає підприємство вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 40947 грн.

Станом на сьогодні між КП «Водоканал» та відповідачами договір про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення не укладений.

Відсутність договору між КП «Водоканал» та споживачем, не є підставою для невиконання сторонами відповідних зобов`язань. Відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», жодних звернень щодо відключення послуг до підприємства, скарг щодо якості послуг не надавали, тобто відповідно до норм законодавства, є споживачами послуг. Таким чином, Комунальне підприємство "Водоканал" надає воду і здійснює прийняття стоків в комунальну каналізацію відповідачам, тобто виконує зобов`язання в повному обсязі та не порушує право відповідачів на отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та затверджених питомих норм водоспоживання установленому порядку, відповідно до кількості осіб за вказаною адресою.

Виходячи з наведеного КП « Водоканал» просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2021 року в загальній сумі 40947 грн, та сплачені судові витрати у справі у розмірі 2270 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року позов Комунального підприємства «Водоканал» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2021 рік у розмірі 22542,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1135 грн, з кожної.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , представник, адвокат Валько Віталій Сергійович, ОСОБА_2 , представник, адвокат Габуєв Георгій Юрійович подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Водоканал» у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційних скарг є те, що суд першої інстанції не залучив співвідповідачем по справі співвласника квартири ОСОБА_3 , чим порушив принцим змагальності сторін, оскільки останній є співласником квартири, тому на нього також має бути покладений солідарний обов`язок по оплаті боргу за комунальні послуги - за централізоване водопостачання та водовідведення. Вважає, що суд помилково застосував ст.64 ЖК УРСР про солідарне стягнення заборгованості, адже навіть, якщо б інували боргові зобов`язання перед позивачем, то вони б існували для трьох осіб, а не лише для двох. Зазначають, що не згодні з розрахунком заборгованості позивача, оскільки в ньому не зазначено відповідні тарифи та надані послуги, розшифровки по водопостачанню, водовідведенню їх споживанню, які б підтвердили достовірність сум нарахованої заборгованості. В розрахунку заборгованості позивачем також зазначено 4 зареєстрвоані особи, а позов пред`явлено лише до двох осіб. Зазначають, що оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів не є пропорційною, оскільки судом не залучено як співвідповідачів ще двох зареєстрованих осіб у квартирі.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило, проте відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. КП «Водоканал» отримав ухвалу Запорізького апеляційного суду про відкриття апеляційого провадження 10 лютого 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 40947,44 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підялагає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), змінити рішення (п.2).

В силу вимог п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повніситю або частково таухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із п.2,3 ч.1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ч. 1 ст. 381 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позов КП «Водоканал», суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2021 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення у квартиру АДРЕСА_1 , відповідачі користувалися такими послугами, тому зобов`язані їх сплачувати. Неоплаченими залишились послуги на суму 40947,44 грн, проте, застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення суми заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 22542,83 грн та стягнув понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1135 грн. з кожного відповідача. Зазначивши при цьому, що позов підлягає задовроленню в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо стьягнення заборгованості солідарно з відповідачів у межах строку позовної давності, що становить у розмірі 22542.81 грн, оскільки рішення суду першої інстанції у цій частині є таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним. В частині стягнення судових витрат у визначеній сумі не погоджується виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних заспадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тобто, споживач послуги має право встановити індивідуальний засіб обліку.

У відповідностідо п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гаряої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки.

За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Згідно з п. 2.2 нової редакції статуту комунального підприємства «Водоканал», затвердженого 26.09.2019 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялися.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади м. Запороіжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 24 травня 20221 року (а.с.12,13).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житла. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Як вбачається з матеріалів справи, особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за № 924909645 відкритий на ОСОБА_3 (а.с.4,6).

Відповідно до п.29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач має право на: 1) зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). 2) усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; 3) несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; 4) перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами; 5) установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; 6) періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; 7) ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 8) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги; 9) звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; 10) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг.

Таким чином, обов`язок щодо своєчасного інформування комунальні служби про зміни споживачів комунальних послуг покладається на самих споживачів таких послуг.

Отже, законодавством передбачено, обов`язок переоформлення особистого рахунку покладається саме на власника квартири.

Даних про переоформлення особового рахунку на іншу особу, суду не надано.

Крім того, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстровані в квартирі, в яку надавалися позивачем послуги з водопостачання і водовідведення, жодного разу не зверталися до КП «Водоканал» з письмовою заявою про зменшення розміру плати, у зв`язку з відсутністю членів їх сім`ї та не надавали відповідних документів.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Враховуючи, що за період з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2021 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, з яких не оплаченими залишились послуги на суму 40947,44 грн, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4-5), який відповідачами не спростований, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи, 02 серпня 2021 року від представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на позовну заяву, в якому просили застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом 20 травня 2021 року (а.с.3 відмітка суду на позові).

Позивач просив у цій справі стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги, яка утворилася з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2021 року, тобто зі спливом позовної давності за позовним вимогами, які заявляються за період до квітня 2018 року включно.

Так, позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з лютого 2013 року не здійснювали оплату за надані послуги, проте, до суду із даним позовом звернувся 20 травня 2021 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до квітня 2018 року включно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено відповідачами, а тому в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2013 року по 31 квітня 2018 року суд першої інстанції обгрунтовано відмовив, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

Також колегія суддів, погоджується з висновком суду першої нстанції стосовно того, що задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2021 року включно у розмірі 22542,83 грн.

Отже, судом першої інстанції в цій частині правильно встановилено фактичні обставини цієї справи та суд дійшов правильних висновків у цій частині.

Судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ЦПК України рішенням в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вирішив питання про застосування строку позовної давності.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, в межах вимог позивача та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши обставини у справі на підставі зібраних у справі доказів у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку відповідно до положень статей 81, 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в межах строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Підстави для звільнення від доказування відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційних скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Так, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не надали апеляційному суду доказів у спростування солідарного обов`язку двох відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які зареєстровані в вищезазначеній квартирі (без зазначення співвласників квартири, їх часток кожного, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), щодо сплати вищезазначеної заборгованості по оплаті послуг позивача у цій справі в частині задоволеної суми 22542,83 грн, яка заявлена позивачем у цій справі у межах строку позовної давності при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи в частині задоволення позовних вимог позивача.

Відсутність письмової форми договору про надання послуг з водопостачання та каналізації між КП «Водоканал» та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не спростовує наявність у останніх, як споживачів цих послуг за адресою: АДРЕСА_1 , обов`язку оплати фактично отриманих ними вищезазначених послуг позивача з холодного водопостачання та каналізації.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки у цій справі при вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції у вигляді судового збору, стягнувши з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» судовий збір у загальному розмірі 1135 грн з кожного сплачених КП «Водоканад» у цій справі, замість правильного розміру «624,85грн» (розрахунок: в силу вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до суми задоволених позовних вимог позивача у цій справі: 2270 грн *сума задоволених позовних вимог 22542,83 грн/сума заявлених позовних вимог 40947,44 грн) в рівних частках «по 624,85» з кожного (розрахунок: 1249,70 грн/2 особи), а тому рішення суду першої інстанції у цій справі у цій частині підлягає зміні апеляційним судом.

Крім того, суд першої інстанції позов задовольнив частково в сумі 22542,83 грн із загально заявленої позивачем суми заборгованості 40947,44 грн, однак в резолютивній частині рішення зазначив, що позов задоволено, без зазначення слова «частково», а тому рішення суду першої інстанції у цій справі у цій частині підлягає зміні апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги щодопосилання на те, що суд першої інстанції не встановив наявність права власності на квартиру у трьох осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками вищезазначеної квартири, представники відповідачів у судовому засіданні в обґрунтування заперечень послалися на те, що співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , однак до останнього позовні вимоги позивачем не пред`явленні, при цьому всупереч вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин відповідачі та їх представники не надали таких доказів суду, з клопотанням про витребування доказів сторони також не звертались. За таких обставин при вирішенні спору суд виходив з того, що ці обставини визнаються сторонами.

Посилання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на невідповідність сум вказаних у розрахунку заборгованості, не зазначення в ньому інформації на тарифи, надані послуги, колегія суддів сприймає критично, так як свій розрахунок заборгованості відповідачі суду не надали.

Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання послуг іншою особою, окрім позивача. Також відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Відповідачами також не спростовано правильність проведених КП «Водоканал» нарахувань плати за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за спірний період, що визначався позивачем за нормами споживання відповідно до кількості осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідні часові проміжки.

Враховуючи загальну доступність інформації про тарифи з водопостачання та водовідведення, наявність інформації про кількість зареєстрованих у квартирі осіб та об`єктивну можливість складання контр розрахунку представником відповідача, такий розрахунок не складався та не надавався до суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» судового збору слід змінити, зменшивши розмір останнього до «1249,70 грн» в рівних частках «по 624,85 грн» з кожного, зазначивши при цьому, що позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, слід залишити без змін.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 апеляційний судом були звільненні від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, враховую ч.1 ст.141 ЦПК України, апеляційний суд не вирішує питання про розподіл судових витрат за розгляд цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , представника, адвоката Валько Віталія Сергійовича задовольнити частково.

ОСОБА_2 , представника, адвоката Габуєва Георгія Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року в цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» () судових витрат у вигляді сплати судового збору змінити, зменшивши розмір останнього до «1249,70 грн» в рівних частках «по 624,85 грн» з кожного, зазначивши при цьому, що позов підлягає частковому задовленню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 квітня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.