ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року місто Київ

справа № 759/6678/20

провадження №22-ц/824/3338/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія»

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства " Українська будівельна компанія" про стягнення пені за порушення умов договору,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про стягнення пені за порушення умов договору.

Позов обґрунтовано тим, що 25 листопада 2014 року між нею та ЗАТ «Українська будівельна компанія» був укладений договір № 9-08-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до умов договору вона зобов`язувалась сплатити ціну продажу майнового права, а відповідач зобов`язався передати їй у власність квартиру

Вона свої зобов`язання за укладеним договором виконала, однак станом на дату подання позовної заяви, будинок не введений в експлуатацію. У зв`язку з чим вона має право на стягнення з ЗАТ «Українська будівельна компанія» пені за порушення строків введення будинку в експлуатацію за період з 21 квітня 2019 року по 20 квітня 2020р. у розмірі 182 422,34 грн. та судовий збір у розмірі 1 824,23 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ЗАТ «Українська будівельна компанія» про стягнення пені за порушення умов договору. Стягнуто з ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за договором №9-9-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 листопада 2014 року за період з 21 квітня 2019 року по 20 квітня 2020 року у розмірі 182 422,34 та судовий збір у розмірі 1 824,23 грн., а всього 184 246,57 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ЗАТ «Українська будівельна компанія» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача, зокрема, посилається гна те, що зобов`язання відповідача ЗАТ «Українська будівельна компанія» щодо передачі майнових прав позивачу ОСОБА_1 є виконаним, що не заперечується позивачем та підтверджується підписаним між ними актом прийому-передачі від 4 лютого 2015 року. Зобов`язання позивача в частині оплати нею майнових прав в повному обсязі також є виконаним, що не оспорюється і підтверджується наявними у справі матеріалами.

Зобов`язання ЗАТ «Українська будівельна компанія» передати ОСОБА_1 квартиру згідно п.1.6 Договору виникне у відповідача лише після настання у сукупності визначених у даній умові договору подій. При цьому, строк виконання такого обов`язку відповідачем визначений договором - протягом 30 календарних днів після настання таких подій.

Таким чином, факт передачі відповідачем позивачу майнових прав на квартиру підтверджує, що ОСОБА_1 вже набула статусу власника майнових прав, алеще не набула статусу власника квартири, адже такий статус за умовами договору може бути набутий ним лише після настання сукупних подій, чітко вказаних у п.1.6 договору, та на підставі підписаного сторонами договору акту приймання-передачі квартири.

Оскільки жодна із вищевказаних подій ще не відбулась та докази цьому відсутні, то у ЗАТ «Українська будівельна компанія» за умовами договору ще не виник обов`язок передати ОСОБА_1 у власність квартиру за п.1.6 договору, а у позивача, відповідно, ще не виникло право вимоги до відповідача спонукати його виконати вказаний обов`язок. А отже, ці обставини свідчать про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за те, що ще не було порушено.

Будинок за вищевказаною адресою ще не введений в експлуатацію, але його будівництво є повністю завершеним і до нього вже підведені всі комунікації, необхідні для забезпечення житлових умов (і, зокрема, електроенергія, холодна та гаряча вода, тепло), що, відповідно, надало можливість позивачу фактично проживати у квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку, споживати комунальні послуги та сплачувати за них на підставі укладних з відповідними особами договорів.

Інформація з приводу цих фактичних обставин підтверджується листом ТОВ «Київський домобудівний комбінат №1» від 13 грудня 2021 року за №37-21, який є замовником будівництва зазначеного будинку.

ОСОБА_1 звернулася до суду вдруге з вимогою про стягнення пені з відповідача за тим самим договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру і за те ж саме порушення та його позовна вимога була задоволена, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №753/8334/19, яка набрала законної сили і на підставі якої було залишено без змін заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 3 лютого 2020 року.

Відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження, у задоволенні якого було відмовлено.

Вважає, що факт подання ОСОБА_1 до суду вдруге позовної заяви з вимогою про стягнення пені з відповідача за тим самим договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру і за те ж саме порушення, з приводу чого є ухвалене рішення суду у справі №753/8334/19, яке набрало законної сили, є підтвердженням наміру позивачки вдруге притягнути ЗАТ «Українська будівельна компанія» до тієї ж юридичної відповідальності, за тією ж самою підставою і за те ж саме порушення, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України.

Суд першої інстанції не взяв до уваги обставину про орієнтовний термін введення будинку в експлуатацію у п. 1.7 Договору, яка не потребує доказування.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги обставину, яка вже є встановленою судовим рішенням у іншій справі №753/8334/19 між тими ж самими сторонами і з того ж самого предмету позову, яке набрало законної сили, і, відповідно, така обставина вже не потребує доказування з огляду на ст.82 ЦПК України.

Рішенням суду у справі №753/8334/19, яке набрало законної сили, встановлено, що термін введення будинку в експлуатацію, вказаний у п.1.7 Договору, є орієнтовним, тобто цей термін є приблизним і не є конкретно визначеним наперед.

Беручи до уваги судову практику Верховного Суду, зокрема, у справі №369/6303/19), відповідач наголошує на зробленому цим судом висновку про наступне: «Встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації.».

Дана обставина є свідченням того, що сторони не узгодили всі істотні умови вказаного договору. Проте, суд першої інстанції вирішив спірну ситуацію без врахування вказаної обставини, яка має істотне значення для правильного вирішення справи, що стало наслідком ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Невизначеність у Договорі терміну введення будинку в експлуатацію не дає підстав для висновку про те, що дана умова (тобто, п.1.7 Договору) є порушеною. Тож, факт відсутності порушення такої умови Договору не може тягти відповідальність за її недотримання.

Судом першої інстанції не встановлено, на кого саме покладено обов`язок по введенню будинку в експлуатацію і чи були підстави покладення на Відповідача відповідальності за порушення такого обов`язку.

Також, судом не було з`ясовано питання, на кому ж саме лежить обов`язок по введенню будинку в експлуатацію і чи є цією особою саме ЗАТ «Українська будівельна компанія», що є істотною обставиною і має значення для правильного вирішення цієї справи.

Жодним актом законодавства та договором (ані п.1.7 Договору, ані іншими умовами договору) на ЗАТ «Українська будівельна компанія» не покладено обов`язок щодо введення будинку в експлуатацію, а протилежне не доведено позивачем ОСОБА_1 належними і допустимими доказами, а відтак відповідач не зобов`язаний виконувати те, що не входить до кола його обов`язків.

Твердження позивача у позові та зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні висновки про те, що обов`язок по введенню будинку в експлуатацію лежить саме на відповідачеві, є необґрунтованими, а отже - безпідставними.

На підставі рішення Київської міської ради VII сесії VI скликання за №321/5708 від 23 червня 2011 року, договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2011 року, зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 18 серпня 2011 року за №75-6-00523 (зі змінами та доповненнями), висновку комплексної державної експертизи №00-0206-11/ЕК від 22 вересня 2011 року та дозволу на виконання будівельних робіт №КВ 0 від 26 вересня 2011 року, замовником будівництва та користувачем земельної ділянки є ТОВ «Київський домобудівний комбінат №1», до кола повноважень якого входить проведення необхідних заходів з метою введення даного будинку в експлуатацію, що підтверджується відносно таких функцій щодо замовника будівництва ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Обов`язок по введенню будинку в експлуатацію покладено на іншу юридичну особу, а тому, вина відповідача в частині введення будинку в експлуатацію у встановленітерміни відсутня.

Суд першої інстанції не було надано правову оцінку тому, чи має відповідач нести відповідальність за дії чи бездіяльність інших осіб, у т.ч. за допущені ними порушення.

Відповідач не вважається боржником, який прострочив виконання обов`язку по введенню будинку в експлуатацію, оскільки такий обов`язок на нього не покладено і протилежне не доведено позивачем. ЗАТ «Українська будівельна компанія» не може нести відповідальність за дії/допущені порушення інших осіб, а отже, й за прострочення введення будинку в експлуатацію і тому позовні вимоги є безпідставними.

Обов`язок ввести будинок в експлуатацію не покладено саме на ЗАТ «Українська будівельна компанія» ані договором, ані актами законодавства. При цьому, із п.1.7 Договору про термін введення будинку в експлуатацію взагалі не вбачається прямого обов`язку будь-кого ввести об`єкт будівництва в експлуатацію. Адже ця умова містить одну із характеристик об`єкта будівництва (тобто, є інформацією про товар (будинок, майнові права на квартиру в якому Позивач придбала на підставі Договору). Тож, ця умова Договору за своєю правовою природою не є зобов`язальною, а отже, нема підстав стверджувати про її порушення з огляду на наступне.

Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не належить до цивільних відносин, а отже, нема підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення неустойки у формі пені; умова договору про термін введення будинку в експлуатацію не є зобов`язальною, вона не містить прямого обов`язку будь-кого щодо введення будинку в експлуатацію (і, зокрема, відповідача), немає підстав для стягнення пені за порушення такої умови договору.

Умови договору щодо прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію та передачі квартири у власність позивача не відносяться до грошового зобов`язання, то, відповідно, встановлення за порушення таких умов договору саме пені є недопустимимз огляду на правову природу пені.

Такий же висновок випливає й із судової практики у інших справах, і зокрема - №369/16544/18, №369/6303/19. І, як вбачається із судового рішення у справі №369/6303/19, в якій Верховний Суд зробив необхідні правові висновки: «Правовідношення, яке виникло між сторонами, не є грошовим зобов`язанням, тому до спірних правовідносин не застосовується можливість стягувати з відповідача пеню.».

Оскільки пеня може бути встановлена виключно за грошовими зобов`язаннями, що підтверджується імперативною нормою ч.3 ст.549 ЦК України та судовою практикою, то стягнення пені за порушення зобов`язання не грошового характеру, суперечить ЦК України. Тож, встановлена п.4.6 договору відповідальність за затримку прийняття будинку в експлуатацію не спричиняє встановлення права позивача вимагати від відповідача сплати такої пені, а у відповідача - не спричиняє виникнення обов`язку виконати вказану вимогу позивача. Отже, пеня згідно п.4.6 договору не може бути стягнута з відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року зі Святошинського районного суду м.Києва витребувана справа №759/6678/20 за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ "Українська будівельна компанія" про стягнення пені за порушення умов договору.

13 січня 2022 року зі Святошинського районного суду м.Києва справа №759/6678/20 надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити ціну продажу майнового права у розмір 608 130,00 грн., а ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов`язалося передати ОСОБА_1 у власність майнове право на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,57 м 2 , кількість кімнат 2 , поверх 8 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.7. договору термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 року.

Згідно з довідки від 4 лютого 2015 року генерального директора ЗАТ «Українська будівельна компанія» Руденченко О. Л. сплатила 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 на 8-му поверсі, загальною площею 67,57 м 2 бізнес-комплексу «Грюнвальд», за адресою АДРЕСА_1 і позначеній на схемі генерального плану за №9 відповідно до умов договору купівлі- продажу майнових прав № 9-8-60 від 25 листопада 2014 року в розмірі 608 130,00 грн. включаючи ПДВ, що підтверджується довідкою від 4 лютого 2015 року виданою ЗАТ «Українська будівельна компанія» /а.с. 14/.

Відповідно до акту прийому-передачі майнового права від 4 лютого 2015 року ЗАТ «Українська будівельна компанія» передала, а ОСОБА_1 прийняла майнове право на отримання у власність новозбудовану квартиру відповідно до договору № 9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 листопада 2014 року. Акт є дійсним лише за умови пред`явлення письмового підтвердження оплати 100% вартості майнового права, що складає 608 130,00 грн. з ПДВ згідно договору купівлі-продажу майнових прав №9-8-60 від 25 листопада 2014 року /а.с.15/.

На день розгляду справи в суді будинок АДРЕСА_1 не введений в експлуатацію.

Відповідно до п. 4.6 договору у випадку порушення ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов`язань згідно п. 1.7 щодо строків введення будинку в експлуатацію більше ніж на 180 календарних днів, ЗАТ «Українська будівельна компанія» сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від загальної оплаченої суми ОСОБА_1 договору.

Пеня за період з 21 квітня 2019 року по 20 квітня 2020 року за 366 календарних дні становить 182 422,34 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились про розмір та підстави відповідальності у зв`язку із порушенням зобов`язань та, установивши, що ЗАТ «Українська будівельна компанія» прострочило своє зобов`язання, дійшов висновку про стягнення визначеної договором пені в сумі 182422,34 грн.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановивши, що прострочення відповідачем ЗАТ «Українська будівельна компанія» виконання зобов`язання з введення будинку в експлуатацію є порушенням норм ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що подання вдруге ОСОБА_1 до суду позовної заяви з вимогою про стягнення пені з ЗАТ «Українська будівельна компанія» за тим самим договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру і за те ж саме порушення, з приводу чого є ухвалене рішення суду у справі №753/8334/19, яке набрало законної сили, що є повторним притягненням ЗАТ «Українська будівельна компанія» до тієї ж юридичної відповідальності, є безпідставними, оскільки рішення суду на яке посилається апелянт ухвалене за результатами розгляду справи з іншими предметом позову, а саме стягнення пені за інший період часу.

Доводи апеляційної скарги що пеня може нараховуватися лише на грошові зобов`язання, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України)

Сторонами у пункті 4.6 договору визначено відповідальність у вигляді пені.

У відповідності до характеру і юридичної природи правовідносин сторін, вони ґрунтуються на купівлі за грошові кошти майнових прав на квартиру, що в кінцевому результаті дає право отримати у власність саму квартиру. Невід`ємним елементом правовідносин сторін є використання грошових коштів. З огляду на наведене, позивач має сплатити ціну майнових прав, а відповідач передати йому ці майнові права.

Умови договору не суперечать засадам зобов`язальних правовідносин та не порушують національного законодавства. Підстави уважати нікчемною умову договору, викладену у пункті 4.6, відсутні, а доказів про визнання її недійною не надано.

При цьому, пунктом 4.6 договору визначено, що пеня вираховується з розміру грошових коштів, які були сплачені позивачем. Отже для визначення ступеню невчасно виконаного зобов`язання, а відтак і меж відповідальності товариства, базою нарахування пені є грошова одиниця.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та розцінюються судом як підстава для уникнення відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, що з огляду на специфіку будівництва, договір містить орієнтовний строк, а не конкретний, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в пункті 1.7. договору чітко зазначено, що термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 року.

Посилання апелянта на не застосуванням судом першої інстанції постанови Верховного Суду у справі № 369/6303/19 є безпідставним, оскільки у справа, яка розглядалась судом касаційної інстанції мала інші обставини справи (умови договору купівлі-продажу містили пункт щодо орієнтовного прийняття об`єкта будівництва до експлуатації). У даній справі, пунктом 1.7. договору №9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру чітко встановлено, що термін прийняття будинку в експлуатацію - 3 квартал 2016 року, та не має вказівки на те, що зазначений строк є орієнтовним.

Щодо відсутності вини у порушенні строків введення будинку в експлуатацію, суд зазначає наступне.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

Згідно із змістом пункту 5.4 договору, що укладений між сторонами, сторона, яка підпала під дію обставин непереборної сили чи зіткнулася з перешкодами, що знаходяться поза межами її контролю, зобов`язана негайно, але не пізніше 5 календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про виникнення, вид і можливу тривалість дії вказаних обставин і перешкоди. Інакше сторона, що підпала під дію обставин непереборної сили чи зіткнулася з перешкодами, що знаходяться поза межами її контролю, позбавляється права посилатися на своє виправдання, крім випадків, коли сама обставина непереборної сили чи перешкода не давала можливості надіслати повідомлення.

Пункти 5.5 та 5.6 врегульовують подальший спосіб правовідносин сторін у випадку виникнення обставин, що зазначені у пункті 5.4.

Таким чином, відповідач, міг і повинен був цікавитися ходом будівництва та іншими обставинами, які впливають на реалізацію ним своїх прав і обов`язків, та за необхідності інформувати про виникнення негативних факторів іншу сторону договору, проте цього не зробив.

Обставини, на які посилається відповідач ЗАТ «Українська будівельна компанія», а саме щодо відсутності правових підстав для висновку, що обов`язок по введенню будинку в експлуатацію є саме його обов`язком, а отже безпідставним є притягнення його до відповідальності шляхом стягнення з нього пені за порушення такого обов`язку, спростовуються змістом укладеного договору, а саме п.1.7. та 4.6, які є чинними та не були визнані недійсними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Згідно із ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням викладеного, ураховуючи вимоги закону та умови договору, відповідач не довів відсутності своєї вини у простроченні зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума пені, яку просить стягнути позивач, є надмірно великою порівняно з сумою, яку сплатила позивач з метою придбання квартири.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові від 23 березня 2021 року у справі № 921/580/19 Верховний Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен: 1) з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків; 2) об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з: інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язань; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення у виконанні зобов`язання; невідповідності розміру пені наслідкам порушення; поведінки винної особи ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки); майнового стану сторін. У вказаній постанові Верховний Суд також вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду.

Зважаючи на те, що сума пені, розрахована позивачем, є надмірно великою порівняно з сумою, яку сплатила позивач з метою придбання квартири, а також враховуючи те, що попереднім рішенням з відповідача на користь позивача була стягнута пеня в сумі 215761,19 грн., розраховано за інший період ( інформація щодо ухвалених судових рішень у справі № 753/8334/19 перевірена в Єдиному державному реєстрі судових рішень), та виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені до її розумного розміру, а саме до 90000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру неустойки з 182422,34 грн. до 90000 грн., зменшення суми судового збору з 1824,23 грн. до 900 грн. , відповідно підлягає зменшенню загальна сума, яка визначена судом першої інстанції до стягнення.

Вирішуючи клопотання відповідача про доручення доказів до матеріалів справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Копії документів наданих ЗАТ «Українська будівельна компанія», а саме лист-запит від 5 липня 2021 року за №170/01-2021 до ТОВ «Київський домобудівельний комбінат №1, лист відповідь ТОВ «Київський домобудівельний комбінат №1 від 13 грудня 2021 року № 37-21, дозволу на виконання будівельних робіт від 26 вересня 2011 року, висновку комплексної державної експертизи від 22 вересня 2011 року та рішення КМДА VII сесії VI скликання за №321/5708 від 23 червня 2011 року, що додані до клопотання про приєднання до матеріалів справи, не прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки суд не знайшов законних підстав для прийняття і дослідження наданих відповідачем нових доказів на стадії апеляційного провадження. При цьому врахував, що зазначені відповідачем обставини, які дають підстави прийняти нові докази на стадії апеляційного розгляду є безпідставними, враховуючи те, що вказані документи зазначені у п.1.3. розділу 1 у договорі №9-8-60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25 листопада 2014 року.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем взагалі порушувалось таке клопотання у суді першої інстанції, з обґрунтуванням неможливість їх подання у встановлений законом процесуальний строк суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, відповідно з позивача підлягає стягненню сума судового збору. Сплачена відповідачем за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог відповідача (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 жовтня 2021 року змінити, зменшити суму пені, що підлягає стягненню з Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 , з 182422,34 грн. до 90000 грн., суму судового збору з 1824,23 грн. до 900 грн., загальну суму з 184246, 57 грн. до 90900 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» судовий збір за подання апеляційної скарги 1386,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус