Справа № 462/7642/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючого судді - Румілової Н.М., при секретарі Грунику Ю.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Чугунова І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21.10.2021 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона з 2007 року працювала у відокремлених підрозділах НЕК «Укренерго", які знаходяться у місті Львові, а саме: ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні», Державна інспекція з енергетичного нагляду у Західному регіоні, ВП «Західна енергетична система" - останнє місце її роботи. Наказом директора з управління персоналом Дирекції управління персоналом ПрАТ ПЕК «Укренерго» С.О.Геренка від 22.09.2021р. №1352-к , 23.09.2021 року вона була звільнена з посади керівника організаційно-технічної групи відділу організації технічної діяльності Департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п.6 ст.36 КЗпП України. Вважає такий наказ неправомірним, винесеним без відповідної на те правової підстави, а своє звільнення незаконним та необґрунтованим, виходячи з того, що роботодавець для її звільнення застосував пункт 6 статті 36 КЗпП яка містить дві підстави для звільнення, а саме: відмову працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією та відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. В її випадку переведення підприємства, установи, організації не відбувалось, ВП «Західна енергетична система» НЕК «Укренерго» залишається за адресою АДРЕСА_1. Їй запропонували підписати заяву про відмову від продовження роботи у місті Києві, вул. Симона Петлюри, 25, в зв`язку із зміною істотних умов праці. Заяву вона доповнила, вказавши, що згідно пункту 6 статті 36 КЗпП переведення на роботу в іншу місцевість не є зміною істотних умов праці. А також, що її відмова від переїзду на роботу в іншу місцевість зумовлена тим, що в неї двоє дітей, одна з них не досягла шестирічного віку, що вказує не на небажання працювати в іншому місті, а на неможливість. Також зазначила, що її намагались звільнити раніше під будь-яким приводом, шукаючи найбільш дієвий. Також зазначила, що порушені вимоги ст.49-2 КЗпП, оскільки не була запропонована інша робота. Окрім того згідно колективного договору НЕК «Укренерго» вона мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середнього заробітку при оформленні щорічної відпустки на 14 календарних днів протягом поточною року. Знаючи про наступне звільнення, вона написала заяву на належну їй щорічну відпустку в межах двомісячного терміну, визначеного повідомленням, але реалізувати це їй не вдалось. Їй чинили перешкоди із поданням заяви, вона відправила її рекомендованим листом на адресу ПЕК «Укренерго» і отримала відмову. Просить суд скасувати Наказ директора з управління персоналом Дирекції управління персоналом ПрАТ НЕК «Укренерго" С.О.Геренка від 22.09.2021р. №1352-к, як протиправний; поновити її на посаді керівника організаційно-технічної групи відділу організації технічної діяльності Департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом ПрАТ ПЕК «Укренерго»; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути належну їй, згідно колективного договору НЕК «Укренерго» матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені у позовній заяві обставини, додала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала інженером, пішла в декретну відпустку, а коли вийшла її робочого місця на АДРЕСА_1 не було та у зв`язку з карантином їй запропонували працювати дистанційно. Потім відділ кадрів повідомив її про реорганізацію, але через місяць її повідомили, що реорганізація відміняється. У липні викликали та запропонували підписати наказ про зміну умов праці, а саме працювати на тій же самій посаді, але в м.Києві. Але її то не влаштовувало, оскільки вона має двох малолітніх дітей, чоловіка та постійне місце проживання у м.Львові. Тому вона написала відмову. Вона не була в штаті ВП «Західна енергетична система НЕК «Укренерго». Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засідання підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач порушив вимоги ст.32, ч.4 ст.36 КЗпП України. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Чугунов І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечив, зазначив, що позивач працювала на посаді керівника організаційно-технічної групи відділу організації технічної діяльності Департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом центрального апарату НЕК «Укренерго», що не входить до структури відокремленого підрозділу «Західна енергетична система» НЕК «Укренерго». Тільки облаштоване робоче місце позивача знаходилось за адресою м.Львів, вул.Свєнціцького,2, в якому знаходиться приміщення ВП «Західна енергетична система», яке на теперішній час знаходиться в стадії ліквідації. 30.06.2021 року було видано наказ, який є діючий , в якому було написано робоче місце позивача м.Київ, вул.С.Петлюри, 25, де є центральний офіс компанії. Позивач була повідомлена, 23.07.2021 року ознайомлена з наказом. Її заява про звільнення була підписана 3.09.2021р. з зауваженнями про непогодження працювати в нових умовах. Позивач була повідомлена про звільнення за 2 місяця, вимоги ст.32 КЗпП, п.6 ст.36 КЗпП були відповідачем дотримані. Наказ відповідача від 22.09.2021 року є законним. Заяву позивача про надання щорічної відпустки з 09.09.2021 року тривалістю 14 календарних днів з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення відповідач отримав 9.09.2021. Але згідно до ст.21 КЗпП виплата відбувається не пізніше за три дні до її початку. І це унеможливило її виплатити позивачу. Така відпустка також не була узгоджена з керівництвом. Але при звільненні позивачці була виплачена компенсація. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають відмові з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідачем ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» не заперечувався той факт, що позивач ОСОБА_1 знаходилась з ним у трудових відносинах, однак оскільки позивачем ОСОБА_1 не було надано суду копії своєї трудової книжки, суд не може встановити з якого часу вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем і які посади займала.

Судом встановлено, що Наказом «Національної енергетичної компанії «Укренерго» №363-к від 30.06.2021 року з метою підвищення ефективності Департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом, оптимізації витрат на організацію робочих місць працівників, посилення контролю за виконанням ними своїх трудових обов`язків наказано установити для працівників відділу організації технічної діяльності згідно зі списком у додатку 1, з 05.09.2021р., але не раніше двох місяців з дня повідомлення про зміну істотних умов праці, відповідно до вимог чинного законодавства, робоче місце за місцезнаходженням приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (м.Київ, вул.Симона Петлюри,25).

Як вбачається з додатку 1 позивач ОСОБА_1 міститься під №2 у Списку працівників відділу організації технічної діяльності департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом, яким встановлюється робоче місце за місцезнаходженням ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (м.Київ, вул.Симона Петлюри,25).

7 липня 2021 року НЕК «Укренерго» повідомило позивача ОСОБА_1 , що з 05.09.2021 року для працівників відділу організації технічної діяльності департаменту організації праці та управління винагородами запроваджуються зміни істотних умов праці: встановлення робочого місця за місцезнаходженням приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (м.Київ, вул.Симона Петлюри,25). Запропоновано протягом двох місяців з дня отримання повідомлення надати заяву про згоду або відмову. Позивач ОСОБА_1 з наказом від 30.06.2021 р. №363 та з повідомленням ознайомлена 23.07.2021року, що підтверджується її підписом.

Як вбачається з заяви позивача ОСОБА_1 до Голови правління НЕК «Укренерго» від 03.09.2021 року, позивач ОСОБА_1 відмовилась від продовження роботи в нових умовах праці, зазначивши, що ЗЕС залишається у Львові, вона не може переїжджати у інше місто.

Наказом Національної енергетичної компанії «Укренерго» №1352-к від 22.09.2021 року ОСОБА_1 , керівника організаційно-технічної групи відділу організації технічної діяльності департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом, звільнено з роботи 23 вересня 2021 року у зв`язку з умова мою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП, підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом із підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

У зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою (ч. 3 та ч. 4 ст. 32 КЗпП). Про зміну істотних умов праці - систем і розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, установлення чи скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 492 КЗпП .

Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Тільки під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації праці, у т.ч. скороченням штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 492 КЗпП.

Саме такий висновок міститься в постанові ВСУ від 23.03.2016 р. у справі № 6-2748цс15 щодо нюансів звільнення працівника.

Окрім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відокремлений підрозділ «Західна енергетична система НЕК «Укренерго» залишається працювати у АДРЕСА_1 , а тому, на її думку, і вона має право залишитись працювати за цією адресою. При цьому суд насамперед враховує, що позивач не знаходилась у трудових відносинах з цією установою, а знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, оскільки фактично працювала на посаді керівника організаційно-технічної групи відділу організації технічної діяльності Департаменту організації праці та управління винагородами Дирекції управління персоналом центрального апарату НЕК «Укренерго», який не входить до структури ВК «Західна енергетична система НЕК «Укренерго», що розташоване у м.Львові, вул.Свєнціцького,2.

Суд вважає, що при звільненні позивача не було допущено порушень вимог трудового законодавства, оскільки на підприємстві дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, що мало своїм наслідком зміну істотних умов праці позивача. Звільнення позивача відбулося внаслідок її небажання працювати у змінених умовах праці- у м.Києві, оскільки було встановлено її робоче місце за місцезнаходженням ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (м.Київ, вул.Симона Петлюри,25).

Посилання позивача на те, що її намагались раніше звільнити та шукали для цього приводи, посилаючись при цьому на наказ №150 від 25.03.2021 року, суд не приймає до уваги, оскільки такий не є предметом позовних вимог.

З огляду на те, що звільнення позивача проведено із дотримання вимог закону і додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, - суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними.

Стосовно вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, суд враховує положення ст.21 Закону України «Про відпустки», згідно якої заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Такий порядок оплати відпусток встановлений також і ч.4 ст. 115 КЗпП України.

Заява ОСОБА_1 про надання з 09.09.2021 щорічної відпустки, тривалістю 14 календарних днів з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, яка датована 06.09.2021, відповідачем поштовою кореспонденцією 09.09.2021, що підтверджується роздруківкою трекінгу поштового відправлення № 446 з сайту AT «Укрпошта». Таким чином, заява позивача про надання відпустки з 09.09.2021 надійшла саме того числа, з якого позивач просила надати їй відпустку, що в силу вимог ст.21 Закону України «Про відпустки» та ч.4 ст.115 КЗпП України позбавило відповідача можливості оформити наказ про відпустку без порушення чинного законодавства та здійснити оплату у строки визначені законодавством, така відпустка не була передбачена графіком відпусток та не була погоджена з безпосереднім керівництвом. При звільненні компенсація за невикористану відпустку позивачці була сплачена, що нею не заперечувалось.

Таким чином, заявлені позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відмові у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 13 квітня 2022 р.

Суддя: Н.М.Румілова