КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/15106/21

20 квітня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року постановлене під головуванням судді Трусової Т.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

26 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі виконавчого листа № 2-2723, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання спільного сина- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, 25 лютого 2014 року він уклав шлюб зі ОСОБА_5 . Від другого шлюбу він має двох синів- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертає увагу суду, що з 12 травня 2021 року він є пенсіонером та не має інших джерел доходів крім пенсії. Його дружина на час звернення з позовом до суду не працює.

Зазначає, що ці обставини свідчать про суттєві зміни його матеріального становища, у зв`язку з чим він не в змозі в подальшому сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі, встановленому рішенням суду.

З огляду на зазначене, вважає, що наявні передбачені ст.ст. 184, 192 Сімейного кодексу України підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Дарницького районного суду з 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу) на 1/8 частину його заробітку ( доходу).

Враховуючи вище викладене, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за виконавчим листом № 2-2723 на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на 1/8 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 21 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з 12 травня 2021 року він є пенсіонером та не має інших джерел доходу крім пенсії, що підтверджується довідкою про отримання доходів. Його дружина не працює, отже окрім його пенсії інших джерел доходів його сім`я не має.

Вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що народження у нього двох дітей у іншому шлюбі не є безумовною підставою для задоволення його позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу та про те, що ним не надано доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища.

Звертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував факт відсутності у нього інших джерел доходів, крім пенсії, погіршення стану його здоров`я та зменшення його доходу після виходу на пенсію.

Зазначає, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2-2723, у нього відсутнє, проте при його ухваленні у 2009 році він не перебував на пенсії, не мав проблем зі здоров`ям та у нього не було двох малолітніх дітей та дружини, які наразі перебувають на його утриманні.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою на адресу апеляційного суду не подано.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наданих доказів судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народженняЮ, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва. (а.с. 6)

Згідно постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксани Вікторівни про передачу виконавчого провадження, 15 травня 2009 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частина на утримання дитини.(а.с. 10-11)

25 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на " ОСОБА_9 " (а.с. 12)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с. 7)

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним Фондом України 12.05.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є пенсіонером за вислугою років у СБУ довічно ( а.с. 13).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції посилався на те, що сам по собі факт укладання позивачем нового шлюбу та народження у нього дітей не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки зменшення розміру утримання однієї дитини за рахунок іншої не відповідає засадам розумності та справедливості. Також позивачем не надано доказів на підтвердження його доводів про погіршення його матеріального стану, що робить неможливим сплату аліментів у встановленому рішенням суду розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки наразі на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього дітей- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем при зверненні до суду з позовом не було надано належних та допустимих доказами на підтвердження погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Надана довідка про доходи № 9881 4387 8853 6818 від 10 січня 2022 року, видана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, було долучена позивачем лише до апеляційної скарги та не була предметом дослідження в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано його доводи про погіршення матеріального стану його сім`ї після його виходу на пенсію з 12 травня 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач, звертаюсь до суду першої інстанції з позовною заявою, не надав суду належних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану після виходу на пенсію та неможливості сплати ним аліментів на утримання сина ОСОБА_11 в розмірі 1/4 частини від його заробітку ( доходу). Довідку про доходи № 9881 4387 8853 6818, видану Головним управлінням Пенсійного Фонду України у м.Києві та довідку Національної академії Служби безпеки України № 3 від 19.01.2022 року позивачем було надано лише до апеляційної скарги, а тому вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Згідно вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього .

Діючи на власний розсуд, позивач у встановленому законом порядку не подав вказані докази до суду першої інстанції, а тому на підставі наданих доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про зміну його майнового стану після виходу на пенсію та щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини доходів позивача до 1/8 частини. Доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього позивач до апеляційної скарги не надав .

Не надано позивачем і доказів на підтвердження своїх доводів про те, що його дружина ОСОБА_10 не працює та не має доходів, а тому доводи його апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції проігнорував його доводи щодо погіршення стану його здоров`я, колегія суддів також відхиляє, оскільки незавірену ксерокопію з свідоцтва про хворобу № 130/2189 від 23 жовтня 2020, року виданого військово- лікарською комісією Центрального госпіталю ВМУ СБУ за направленням ВКЗ Національної академії СБ України позивачем також було надано лише до апеляційної скарги. Крім того, з вказаного висновку вбачається, що позивач непридатний до військової служби у мирний час і частково придатний у воєнний час. Інформації щодо непридатності позивача до роботи в цивільному житті чи щодо наявності у нього інвалідності вказаний висновок не містить .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року- залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: