Справа № 509/869/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

присяжних : Трайстера В.В., Сапсай І.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Барабойського психоневрологічного будинку-інтернату в особі директора інтернату Чалої Г.Т. про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

25 лютого 2020 року, до суду звернулася представниця заявників з вказаною заявою, в якій зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно акту огляду МСЕК від 17.02.1999 р. є інвалідом дитинства ІІ групи безстроково, з 15.11.1995 р. по сьогодні знаходиться на повному державному утриманні у Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті з діагнозом «легка розумова відсталість, хр. Пілоруаденіт, ДЦЕ ІІ ст.», куди прибула з Песчанської школи-інтернату та рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.11.2009 р., що набрало законної сили 16.11.2009 р. була визнана недієздатною. При чому, хвора ОСОБА_1 знаходиться в свідомості, емоційно лабільна, увага нестійка, обмежене коло інтересів, себе обслуговує частково, схильна до афективних розладів. Представниця заявників стверджує у заяві, що на сьогодні, згідно короткої виписки з історії хвороби, стан здоров`я хворої покращився, що у відповідності до ч. 1 ст. 42 ЦК України є підставою для поновлення її цивільної дієздатності.

В судове засідання представниця заявників не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свої вимоги та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 31).

Розгляд матеріалів даної цивільної справи неодноразово відкладався за клопотанням представниці заявників у зв?язку з епідемією короновірусної інфекції (а.с. 12,14).

Ухвалою суду від 01.07.2020 р. у справі була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза з певних кола питань щодо психічного захворювання ОСОБА_1 , 31.03.1978 р., висновок за якою був отриманий судом 18.03.2022 р. (а.с. 19,22,26-28).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно приписів ст. 297 ЦПК України у заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сім?ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов?язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Статтею 42 ЦК України передбачено, що за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28.03.1972 р. «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» - від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім`ю в тяжке матеріальне становище.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно акту огляду МСЕК від 17.02.1999 р. є інвалідом дитинства ІІ групи безстроково, з 15.11.1995 р. по сьогодні знаходиться на повному державному утриманні у Барабойському психоневрологічному будинку-інтернаті з діагнозом «легка розумова відсталість, хр. Пілоруаденіт, ДЦЕ ІІ ст.», куди прибула з Песчанської школи-інтернату та рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.11.2009 р., що набрало законної сили 16.11.2009 р. була визнана недієздатною.

При чому, як стверджується заявниками, хвора ОСОБА_1 знаходиться в свідомості, емоційно лабільна, увага нестійка, обмежене коло інтересів, себе обслуговує частково, схильна до афективних розладів (а.с. 3-4,6,23).

Ухвалою суду від 01.07.2020 р. по даній справі була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та на вирішення експертів поставлені питання : чи страждає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хронічним, стійким психічним захворюванням ? та якщо вона страждає хронічним, стійким розладом, то чи здатна вона усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними ? (а.с. 19).

18.03.2022 р. до суду повернулись матеріали справи з КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров?я» з висновком судово-психіатричного експерта № 714 від 29.12.2021 р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на сьогодні страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у виді «Легкої розумової відсталості резидуально-органічного ґенезу із значними порушеннями поведінки» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F70.18 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) та своїм психічним станом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 26-28).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, передбачені ст.ст. 76-83 ЦПК України про те, що на сьогодні, згідно виписки з історії хвороби та висновку судово-психіатричного експерта № 714 від 29.12.2021 р., стан здоров`я хворої ОСОБА_1 покращився або докази її видужання чи значного поліпшення психічного стану та поновлення здатності останньої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а навпаки, вказаний висновок свідчить про зворотне, а тому в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 76-83,293,297 ЦПК України, ст. 42 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви Барабойського психоневрологічного будинку-інтернату в особі директора інтернату Чалої Г.Т. про поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 28.04.2022 р.

Суддя Гандзій Д.М.

Присяжні: Трайстер В.В.

Сапсай І.М.