Ухвала

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 466/6946/21

провадження № 61-3615ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов`язання до вчинення дій, повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк), у якому просила визнати протиправним самочинне списання (відповідачем) відсотків у розмірі 948,96 грн за використання кредиту пільгового періоду на споживчі цілі у розмірі 50 000,00 грн та зобов`язати відповідача повернути їй вказані кошти на картку «Універсальна».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 лютого 2021 року позивачка отримала в Банку готівковий кредит у розмірі 50 000,00 грн для споживчих цілей на кредитну картку «Універсальна» на пільгових умовах, без відсотків за його користування, за умови повернення цього кредиту в строк до 55 календарних днів. При цьому вона не підписувала та не ознайомлювалась з жодними документами. Повернення кредиту позивачка здійснювала шляхом зарахування готівкових коштів на кредитну картку «Універсальна»: починаючи з 03 березня 2021 року і до 30 березня 2021 року, коли кредит нею було погашено остаточно. Між тим, 01 квітня 2021 року Банк з кредитної картки позивачки «Універсальна» самостійно списав відсотки за користування вищезгаданим кредитом у розмірі 3,5 %, що становить 948,96 грн, у зв`язку з порушенням позивачкою строку пільгового періоду. На думку позивачки, такі дії Банку є неправомірними, оскільки термін пільгового періоду користування кредитом, який становить 55 днів, розпочався 25 лютого 2021 року, а тому останнім днем повернення кредитних коштів є 19 квітня 2021 року. На думку позивачки, оскільки кредитом вона фактично користувалась лише 34 дні, то не могла мати прострочення пільгового періоду користування кредитом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 у квітні 2022 року через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру, зокрема, про визнання протиправним самочинне списання (відповідачем) відсотків у розмірі 948,96 грн за використання кредиту пільгового періоду на споживчі цілі у розмірі 50 000,00 грн та майнова вимога про та повернення коштів у розмірі 948,96 грн на картку «Універсальна», тобто ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн).

Відтак, справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 серпня 2021 року, справу віднесено до категорії малозначних, відтак застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним.

Касаційна скарга не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним. Зазначені у касаційній скарзі доводи фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов`язання до вчинення дій, повернення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак