Справа №: 486/1935/21 Провадження № 2/486/234/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О. І.

при секретарі - Коршак О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13.10.2011 року у справі № 2-681/2011 задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 701107,81 грн.. 17.11.2011 року представником банку отримані виконавчі листи. Із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 04.11.2021 року вбачається, що арешт усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 12.12.2011 року у виконавчому провадженні № 30292631. За даними АСВП виконавче провадження № 30292631 завершено. 08.11.2021 року позивач звернулась до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна боржника, але відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви з підстав того, що за даними АСВП спецпідрозділ не може однозначно ідентифікувати виконавче провадження № 30292631. Посилаючись на те, що виконавче провадження завершено, матеріали виконавчого провадження знищені, що унеможливлює зняття арешту виконавчою службою, позивач просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2011 року у виконавчому провадженні № 30292631, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Пугач І.І., зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою від 12.12.2011 року у виконавчому провадженні № 30292631 та скасувати рішення від 16.12.2011 року про накладення обтяжень арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , яке внесено реєстратором в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та вчинено запис № 11973034.

В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, за наявними у справі доказами та матеріалами. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та врахування при винесенні рішення суду заперечень на позовну заяву.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - Пленум) - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Пункт 2 Постанови № 5 Пленуму зазначає, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За приписами ч. 1 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» передбачено: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Тобто мається на увазі особа, яка не є стороною виконавчого провадження саме вона має можливість звернутися до цивільного суду з позовною заявою про зняття арешту зі свого майна. У випадку ж, коли особа мала статус боржника у виконавчому провадженні, їй слід звертатись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом X Закону та відповідними розділами Цивільного процесуального кодексу або Господарського процесуального кодексу України.

В пункті 5 Постанови № 5 Пленуму вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення міститься у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 року у справі № 201/10187/18, від 28 жовтня 2020 року № 204/2494/20, від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. І. Савін