Провадження № 2/210/907/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі Головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи в судове засідання з повідомленням учасників судового засідання за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08.06.2008 року слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривий Ріг порушено кримінальну справу №57089043/2 відносно позивача ОСОБА_1 за ознаками злочині, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України.

08.01.2009 року кримінальні справи №57089042 та №57089074 об`єднанні в одне провадження, об`єднаному провадженню привласнено №57089042.

12.01.2009 року слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Солдатовим И.Н. (в порядку КПК України 1960 року) накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

05.02.2009 року слідчий з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури, молодший радник юстиції Власенко Б.С., за результатом розгляду матеріалів кримінальної справи №57089042, виніс постанову про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Позивач зазначає, що разом з тим, слідчим не скасовано постанову про арешт майна у зазначеній кримінальній справі у зв`язку з чим, 7.06.2021 року, позивач звернувся з заявою до керівника Криворізької східної окружної прокуратури з заявою про зняття арешту з майна, на яку, 29.06.2021 року, отримав відповідь за №82-7352-21, однак арешт з майна не знято.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що скасувати арешт квартири після закриття відповідного кримінального провадження у порядку кримінального судочинства неможливо, арешт майна за відсутності правових підстав для цього порушує його право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , тому і звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить суд зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено 12 січня 2009 року слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу в межах кримінальної справи №57089043/2.

Ухвалою суду від 26 січня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати вказану справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи в судове засідання з повідомленням учасників судового засідання про дату і час розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням. Відзиву на позов суду не надав. За таких обставин суд ухвалив продовжити розгляд справи за його відсутності.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України).

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню.

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на яку, на підставі заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від 12.01.2009 року слідчого прокуратури Довгинцівського району міста Кривого Рогу Солдатова И.Н. вих..№67, накладено арешт (а.с. 11-13).

05.02.2009 року слідчий з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури, молодший радник юстиції Власенко Б.С., за результатом розгляду матеріалів кримінальної справи №57089042, виніс постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину (а.с. 16-17).

Однак, у вказаній постанові, слідчий не скасував накладений в рамках вказаної кримінальної справи арешт на майно.

З приводу зняття арешту з майна, позивач ОСОБА_1 звернувся до Керівника східної окружної прокуратури із відповідною заявою та просив зняти арешт накладений слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривий Ріг Солдатовим И.Н., а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Керівник східної окружної прокуратури Шелест Р., отримавши вказану заяву ОСОБА_1 , надав останньому відповідь з роз`ясненнями того, що арешт на майно у кримінальній справі №57089042 накладався відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року. Відповідно до перехідних положень КПК України, який прийнято у 2012 році, здійснення досудового розслідування слідчим прокуратури на теперішній час не передбачено. Роз`яснено, що скасування арешту майна здійснюється слідчим суддею за клопотанням власника майна, а тому запропоновано ОСОБА_1 з даного питання звернутись до суду (а.с. 15).

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним та існувати на момент її звернення до суду.

З приводу предметної юрисдикції справи, суд вказує, що справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про зняття арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що арешт на майно позивача накладено у ході досудового слідства у кримінальній справі, яка закрита за відсутністю складу злочину. Однак питання про скасування арешту майна слідчим не вирішено.

Враховуючи те, що накладений арешт порушує право власності ОСОБА_1 , внаслідок чого він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним йому майном, іншим чином захистити свої порушені права позивач не може, тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

На підставі ст.ст. 321, 386, 391 ЦК України, керуючись статтями ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про зняття арешту з майна задовольнити.

Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, який було накладено 12 січня 2009 року слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Солдатовим І.М. в межах кримінальної справи №57089043/2 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко