Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(ЗАОЧНЕ)

19 квітня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

представника позивача адвоката Гнатюк А.І.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Топора І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , про визнання договору дарування недійсним, у якій просить суд:

- договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :001:0246 від 25 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 2-579, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року по справі № 707/741/17 було визнано удаваним та таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів, - визнати недійсним;

- судові витрати розподілити відповідно до законодавства.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 березня 2010 року позивач, як обдарований, та відповідач, як дарувальник, уклали договір дарування земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 2-579. Відповідно до п. 1 даного Договору дарувальник подарувала земельну ділянку розміром 0,0468 га (кадастровий номер :001:0246), надану для ведення садівництва, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, садівниче товариство «Дніпро», а обдарований прийняв її в дар. При цьому, у період з 22 листопада 2001 року до 17 березня 2015 року позивач у справі ОСОБА_2 та третя особа у справі ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу (цивільна справа № 707/741/17). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року, ухваленим у справі 707/741/17, визнано, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів. Постановами апеляційної інстанції від 11 лютого 2019 року та касаційної інстанції від 11 листопада 2020 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року залишено без змін. Черкаським районним судом Черкаської області у вищезазначеному рішенні встановлено, що на подарованій (купленій) земельній ділянці, що знаходиться в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», розташована споруда у вигляді садового будинку, як сукупність будівельних матеріалів, про що не було зазначено у договорі дарування. Не зважаючи на те, що суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, ціну договору судом встановлено не було. Отже, позивач кошти не передавав, а відповідач, у свою чергу, не передала майно у вигляді споруди, як сукупності будівельних матеріалів, оскільки відсутній акт приймання-передачі майна. Таким чином, судом не встановлено однієї з істотних ознак договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому такий договір є недійсним. Споруда, як сукупність будівельних матеріалів, є нерухомим майном, так як переміщення таких будівельних матеріалів є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення. Угоди щодо такого майна мають бути укладені в письмовій формі та обов`язково підлягають нотаріальному посвідченню. Окремою умовою визнання договору недійсним, на думку позивача, є те, що судом не було встановлено, як саме ОСОБА_2 передав кошти ОСОБА_3 та на яких умовах майно (земельна ділянка та садовий будинок, як сукупність будівельних матеріалів) перейшли у володіння покупця. Також позивач наголошує на тому, що у договорі жодної згадки про існування на земельній ділянці споруд будь-якого типу немає, однак, не зважаючи на це, судом було встановлено її наявність та фактично узаконено самочинне будівництво, що, у свою чергу, свідчить про недійсність спірного договору.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 квітня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позов; визначено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання пояснень третьої особи /а.с. 26-28/.

05 квітня 2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 , у межах строку, встановленого судом, засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій іншим учасникам справи, у якому вона просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог, а також застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та стягнути з позивача на її користь судові витрати по справі /а.с. 38-41/.

Вказана заява по суті спору надійшла на адресу суду 07 квітня 2021 року.

В обґрунтування своєї правової позиції третя особа ОСОБА_5 зазначає, що позовна заява стосується визнання недійсним договору дарування від 25 березня 2010 року, про що вказано у назві позову, а також у прохальній частині позовної заяви, однак договору дарування земельної ділянки не існує, а тому позивач просить суд визнати недійним неіснуючий правочин, що є підставою для відмови у позові. Також ОСОБА_1 наголошує на тому, що позивач звернувся до суду з позовом через 11 років після вчинення договору купівлі-продажу, тоді як ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Жодних поважних причин для звернення до суду із пропуском строку позовної давності, на переконання третьої особи, у позивача немає, а тому до позовних вимог ОСОБА_2 слід застосувати строк позовної давності. Водночас, ОСОБА_5 зауважує, що відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. У межах цивільної справи № 707/741/17 судами трьох інстанцій на підставі наданих сторонами доказів визнано, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :01:001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів. При цьому, судами трьох інстанцій не встановлена нікчемність даного правочину чи його недійсність. Суди перевірили законність вчинення такого правочину і відповідність його вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Усі доводи, викладені позивачем у позовній заяві, уже були предметом розгляду судів трьох інстанцій і їм надана належна правова оцінка. Подаючи даний позов до суду, ОСОБА_2 , на думку ОСОБА_1 , по суті повторно намагається переглянути висновки судів попередніх інстанцій, що свідчить про безпідставність його вимог. Крім того, третя особа стверджує, що у позовній заяві позивачем не наведено правових підстав для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, а його нормативно-правове обґрунтування містить численну кількість правових норм, які не можуть застосовуватись до спірних взаємовідносин і є взаємовиключними. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що позивач посилається на ст. 206 та ст. 208 ЦК України стосовно правочинів, які не можуть вчинятися в усній формі, тоді як спірний договір вчинений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Цитуючи ст. 203 ЦК України, ОСОБА_2 не вказує, яким саме актам цивільного законодавства суперечить договір купівлі-продажу земельної ділянки. Також позивач обґрунтовує свої позовні вимоги ст.ст. 229, 230-233 ЦК України, які, на думку ОСОБА_1 , не регулюють дані правовідносини. Посилання позивача на норму ч. 1 ст. 655 ЦК України, на її переконання, також не свідчить про незаконність спірного правочину, оскільки той факт, що за твердженням позивача він начебто не передавав кошти ОСОБА_3 , не може слугувати підставою для визнання недійним договору купівлі-продажу, так як ОСОБА_3 не позбавлена права звернутись до ОСОБА_2 із вимогою про сплату коштів за договором, якщо вважає, що її право порушено. Що стосується сукупності будівельних матеріалів у вигляді садового будинку, які розташовані на придбаній земельній ділянці, то ОСОБА_1 зауважує, що суди дійшли правильного висновку про наявність цього майна на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Та обставина, що в договорі дарування не було зазначено відомостей про вказане майно, також, на думку третьої особи, свідчить про удаваність правочину. На її переконання, суди надали належну правову оцінку цьому факту та не узаконювали самочинне будівництво, як стверджує позивач. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

12 квітня 2021 року у зв`язку з неявкою позивача та відповідача, проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 27 травня 2021 року.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 27 травня 2021 року, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 адвокат Топор І.О. зазначив, що у назві заяви по суті спору, поданої ОСОБА_1 , допущена описка, та просив суд вважати відзив на позовну заяву письмовими поясненнями третьої особи.

З урахуванням наведеного відзив на позову заяву, що надійшов на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 та по суті є письмовими поясненнями третьої особи, долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду /а.с. 73-76 /та за клопотанням представника позивача адвоката Гнатюк А.І. оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13 липня 2021 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 30 вересня 2021 року /а.с. 89-92/.

30 вересня 2021 року за клопотанням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 , а також у зв`язку з тим, що третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 не було вручено копію позовної заяви з додатками, а направлена їй судова повістка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», проведення підготовчого розгляду справи відкладено до 09 листопада 2021 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16 грудня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів /а.с. 123-125/.

16 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Гнатюк А.І. проведення розгляду справи відкладено до 01 лютого 2022 року.

01 лютого 2022 року за клопотанням представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Топора І.О. судове засідання відкладено до 16 березня 2022 року.

16 березня 2022 року у зв`язку з неявкою сторін та зважаючи на військову агресію Російської Федерації проти України і введення 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану на території України строком на 30 діб, проведення розгляду справи відкладено до 19 квітня 2022 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 19 квітня 2022 року, представник позивача адвокат Гнатюк А.І. заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та її представник адвокат Топор І.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзив на позову заяву, що по суті є письмовими поясненнями третьої особи. Водночас, подали письмову заяву, у якій просили не розглядати заяву про застосування позовної давності, викладену у змісті відзиву на позов, оскільки, на їхнє переконання, позовні вимоги не підлягають задоволенню з матеріальних підстав /а.с. 175/.

Відповідач ОСОБА_3 , а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися вчетверте, про причини неявки суд не повідомили. Із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду справи, не зверталися.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву та письмового пояснення третьої особи у встановлений судом строк вказані учасники справи не скористалися.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, з урахуванням думки учасників справи, зважаючи на те, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, вчетверте не з`явилася у судове засідання та не подала відзив, а представник позивача заперечень проти заочного розгляду справи не висловила, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 і ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з вимогами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Гнатюк А.І., третьої особи ОСОБА_1 та її представника адвоката Топора І.О., дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2010 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренком Д.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-579 /а.с. 12/.

Відповідно до пункту 1 даного Договору, дарувальник подарувала земельну ділянку розміром 0,0468 га (кадастровий номер :01:001:0246), надану для ведення садівництва, що розташована у садівничому товаристві «Дніпро», в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а обдарований прийняв її в дар /а.с. 12 /.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі № 707/741/17 (з урахуванням ухвал суду про виправлення описок від 13 січня 2019 року та 20 лютого 2019 року) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу задоволено; визнано удаваним правочином договір дарування земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :01:001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», укладений 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. (реєстровий № 2-579), як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який укладено 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем. Визнано таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :01:001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів /а.с. 13-15, 173,174/.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2019 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки та фактично укладеним договору купівлі-продажу залишено без змін /а.с. 43-47/.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2019 року залишено без змін /а.с. 48-54/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 264318307 від 05 липня 2021 року вбачається, що на даний час власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0246, розміром 0,0468 га, розташованої в с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, садівниче товариство «Дніпро», єОСОБА_4 /а.с. 83-84/.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України та частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Подібна норма знайшла закріплення і у ЦПК України. Так, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Також Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в цій справі є визнання недійсним договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0246 від 25 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі за № 2-579.

Водночас, за змістом статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цьогоправочину або визнає його недійсним.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 398/4220/17 (провадження № 61-4781св19).

Із встановлених обставин справи вбачається, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі № 707/741/17, яке набрало законної сили, визнано удаваним правочином договір дарування земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :01:001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», укладений 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренко Д.М. (реєстровий № 2-579), як такий, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу, який укладено 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем; визнано таким, що 25 березня 2010 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0468 га з кадастровим номером :01:001:0246, що розташована в адміністративних межах Червонослобідської сільської ради, в садовому товаристві «Дніпро», із розташованою на цій ділянці спорудою у вигляді садового будинку, як сукупності будівельних матеріалів.

Відтак, задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 25 березня 2010 року, який рішенням суду, що набрало законної сили, визнано удаваним правочином, не призведе до поновлення прав позивача, а отже, така вимога не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.

Виходячи з обставин даної справи, належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, який насправді вчинено між сторонами 25 березня 2010 року.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам сторін, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки позовна вимога не відповідає належному способу захисту прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

За приписами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі щодо оплати судового збору, від сплати яких позивач звільнений на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», слід віднести на рахунок держави.

Інші судові витрати суд залишає за позивачем.

Крім того, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з позивача на її користь понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

На підтвердження вказаних витрат ОСОБА_1 надано суду: копію Договору про надання правничої допомоги № б/н від 30 березня 2021 року /а.с. 177/, Детальний опис виконаних робіт /а.с. 178/, а також квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 19 квітня 2022 року на суму 3 000 грн 00 коп. /а.с. 176/.

Так, з копії Договорупро надання правничої допомоги № б/н від 30 березня 2021 року /а.с. 177/ вбачається, що між адвокатом Топором І.О. та третьою особою ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги.

Пунктами 4.1. та 4.4. вказаного Договору передбачено, що за надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 700 грн за кожне судове засідання в суді першої та апеляційної інстанції, незалежного від його тривалості. Інші види правничої допомоги Клієнт оплачує окремо з розрахунку 500 грн за одну годину роботи Адвоката. Сума гонорару попередньо узгоджується сторонами.

Відповідно до Детального опису виконаних робіт, третій особі надано такі юридичні послуги:

- консультація, узгодження позиції по справі, ознайомлення з позовною заявою та доданими доказами; термін виконання - 01 година 00 хвилин;

- підготовка пояснення третьої особи; термін виконання 02 години 00 хвилин;

- судове представництво в Черкаському районному суді Черкаської області 27.05.21, 13.07.2021, 09.11.2021, 19.04.2022, яке включає судові засідання та час, необхідний для прибуття до приміщення суду; термін виконання 05 годин 00 хвилин.

Згідно Договору про надання правничої допомоги сторони домовились про оплату послуг в розмірі 3 000 грн /а.с. 178/.

За змістом частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог частини 12 статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та заперечувала проти задоволення позовних вимог, тобто, фактично ОСОБА_1 виступала на стороні відповідача.

За приписами частини 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У такому ж порядку підлягають відшкодуванню і судові витрати, понесені ОСОБА_1 .

Як уже зазначалося, позивач у справі ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи.

Між тим, відповідно до частин першої - третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими, зокрема, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, та не передбачено випадків звільнення від їх сплати, окрім як надання правничої допомоги за рахунок держави, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені третьою особою у даній справі, мають компенсуватися позивачем.

За зміст частин другої шостої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Як вбачається із відзиву на позову заяву, що надійшов на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 та по суті є письмовими поясненнями третьої особи, попередній (орієнтовний) розрахунок суми її судових витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000 грн.

Відповідно до Детального опису виконаних робіт /а.с. 178/, третій особі надано юридичні послуги, які, з урахуванням умов Договору про надання правничої допомоги /а.с. 177/, мали бути оплачені гонораром у розмірі 5 000 грн.

Водночас, на підставі п. 4.4. Договору про надання правничої допомоги, сторони домовились про оплату послуг в розмірі 3 000 грн.

Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано третьою особою у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відтак, суд вважає, що вимога про стягнення із позивача ОСОБА_2 на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп., є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а, отже, є такою, що підлягає до задоволення.

Доводи представника позивача про те, що сума винагороди адвоката є недоведеною, оскільки Акт виконаних робіт суду не надано, а у Детальному описі виконаних робіт не зазначено дати їхнього виконання та не можливо перевірити час, витрачений адвокатом на представництво інтересів третьої особи у Черкаському районному суді Черкаської області, суд відхиляє, оскільки за змістом ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає саме детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а не акт виконаних робіт. Законодавчо визначеної форми вказаного документу не існує, а тому відсутні підстави стверджувати, що Детальний опис виконаних робіт, наданий третьою особою, не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначена адвокатом кількість часу, витраченого на представництво інтересів третьої особи у Черкаському районному суді Черкаської області, підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2 .

Стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП у матеріалах справи відсутній.

Повне судове рішення складено та підписано 21 квітня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко