Справа № 445/985/21
провадження № 2/445/52/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 квітня 2022 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Ветеран-Буд" про припинення трудових відносин,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеран-Буд" про припинення трудових відносин. В обгрунтування позову вказав, що він займає посаду бруківника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеран-Буд". 04.01.2021р. він надіслав поштою відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу Законів про Працю України, однак, вказану заяву повернуто на його адресу у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення. Окрім того, відповідач не виплачує йому заробітну плату зі серпня 2020 року, однак, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем нараховується йому заробітна плата в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області здійснено перевірку дотримання відповідачем законодавства про оплату праці в частині нарахування, виплати заробітної плати та було встановлено, що за юридичною адресою відповідача не виявлено посадових осіб та працівників. Тривале не вирішення відповідачем питання про його звільнення порушує право щодо вільного вибору праці, у зв`язку з чим просив розірвати трудовий договір між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» на підставі частини першої статті 38 Кодексу Законів про Працю України, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, починаючи зі серпня 2020 року, компенсацію за невикористану відпустку, зобов`язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку, вказавши підставу звільнення - частина перша статті 38 Кодексу Законів про Працю України та стягнути судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у їх відсутності , позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзиву на позовну заяву не подано, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 працевлаштований у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» на посаді бруківника з вересня 2019 року.

Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування , відповідачем нараховується позивачу заробітна плата.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу заяву про звільнення з посади, на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України за власним бажанням, проте зазначена заява про звільнення не отримана відповідачами по справі.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка, а ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього кодексу.

Згідно з п. п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4.1 та 4.2 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Оскільки позивач не може продовжувати працювати за трудовим договором, не має можливості розірвати договір з незалежних від нього підстав, в порядку, передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, а тому суд вважає заявлені вимоги щодо припинення трудових відносин обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 77, 89, 141, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 3, 5-1,22, 36, 38, 221 КЗпП України, суд,-,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ТзОВ "Ветеран-Буд" про припинення трудових відносин - задовольнити.

Розірвати трудовий договір між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд», на підставі частини першої статті 38 Кодексу Законів про Працю України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, починаючи з серпня 2020 року та компенсацію за невикористану відпустку.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належно оформлену трудову книжку, вказавши підставу звільнення - частина перша статті 38 Кодексу Законів про Працю України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветеран-Буд» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом передбачених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 11.04.2022 року.

Суддя В. М. Сивак