Справа № 683/2950/21
25 квітня 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого - судді Лугового О.М.,
з участю секретаря судового засідання Градомської Д.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08 серпня 2018 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 17 000 гривень, які відповідач зобов`язався повернути до 30 вересня 2018 року, що підтверджується розпискою та договором позики від 08.08.2018 року. 30 серпня 2021 року ОСОБА_3 передав (переуступив) йому право вимоги до ОСОБА_2 , тобто як новому кредитору, що підтверджується договором відступлення права вимоги від 30 серпня 2021 року. Однак, відповідач ухилився від виконання взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошей не повернув, а тому, станом на 29 вересня 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 17 000 грн..
Ухвалою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подав.
Судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявною розпискою позики від 08 серпня 2018 року, договором позики від 08 серпня 2018 року та договором відступлення права вимоги від 30 серпня 2021 року.
Зокрема, із дослідженої судом розписки вбачається, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 позику в сумі 17 000 грн., котрі ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 30 вересня 2018 року.
А також, судом було встановлено, що на підставі договору відступлення права вимоги від 30 серпня 2021 року до ОСОБА_1 перейшли всі права ОСОБА_3 , як позикодавця за договором позики від 08.08.2018 року.
Тобто, дані документи повністю підтверджують, як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти до 30 вересня 2018 року.
Встановлено, що в строки, які обумовлені в розписці, відповідач грошових коштів позивачу не повернув.
Згідно з ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність розписики в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.
Статтями 12, 13 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз ч.2 ст.1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Отже, підставою для застосування ст.536 ЦК є наявність факту користування чужими коштами, а для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК - наявність факту порушення боржником грошового зобов`язання. Встановлення умовами договору розміру процентів за користування чужими коштами відповідно до ст.536 ЦК не позбавляє кредитора права звернутися з позовом про стягнення з боржника цих відсотків, а також процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК в разі порушення грошового зобов`язання.
Суд вважає, що представлені позивачем розрахунки 3% річних є правильними та відповідають вимогам закону, тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованості за договором позики у розмірі 17 000 грн. та три процентів річних в розмірі 1528, 60 грн., а всього 18 528, 60 грн.
Крім цього у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 908 грн. судових витрат.
Керуючись ст. ст.12,13 16, 545, 202, 207, 610, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 18 528, 60 грн., з яких: 17 000 грн. - заборгованість за договором позики та 1528, 60 грн. - три проценти річних.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Запорізьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 18 серпня 2009 року, РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькі області від 11 лютого 2011 року, РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя: