Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2589/19

Провадження № 2/126/15/2022

"04" квітня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до секретаря П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар Валентини Миколаївни, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту нікчемним,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Бершадського районного суду перебуває дана цивільна справа. Позивач ОСОБА_3 збільшивши свої позовні вимоги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід 1 групи Великої Вітчизняної війни, що проживав в АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем ОСОБА_4 за правом представлення, оскільки її рідний батько і рідний син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниця.

Вона вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного діда ОСОБА_4 ..

Їй стало відомо, що ОСОБА_4 за життя вчинив заповіт на ОСОБА_2 , який 07.12.2015 року був посвідчений секретарем П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 105.

Вважає, що секретар сільської ради Гончар В.М., яка посвідчила заповіт її діда ОСОБА_4 є його родичкою по чоловіку - ОСОБА_6 , 1969 року народження. Таким чином вказаний заповіт від 07.12.2015 року є нікчемним.

Крім того як їй відомо, що ОСОБА_4 , був інвалідом 1 групи Великої Вітчизняної війни і бажав укласти договір довічного утримування, оскільки за станом свого здоров`я потребував догляду за собою та був особою похилого віку, хворів.

ОСОБА_2 знав про обставини заповіту ОСОБА_4 та не уклав з ним договору довічного утримування, оскільки бажав заволодіти майном її діда.

Оскільки ОСОБА_2 та відповідач заперечують факт родинних відносин заповідача ОСОБА_4 і секретаря П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар В.М., просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 є дідом ОСОБА_6 та визнати нікчемним заповіт вчинений ОСОБА_4 07.12.2015 року, посвідчений секретарем П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 105..

13.12.2019 року відповідач ОСОБА_7 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що посилання позивачки на те, що вона згідно із Законом України про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій не вправі була посвідчувати заповіт ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 з тих підстав, що заповідач є її дідом, ні на чому не грунтується, крім бажання позивачки незаконно отримати спадщину, оскільки дідом може бути батько тата або батько мами. Батьками її тата та її матері є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується відповідними документами. Також не зрозуміле твердження позивачки про те, що ОСОБА_4 важко хворіючи в останні роки бажав укласти договір довічного утримування, оскільки це твердження нічим не підтверджується і в позовній заяві відсутні будь-які посилання на докази, що можуть підтвердити цей факт. ОСОБА_4 заповів своє майно ОСОБА_2 , тому, що він, на відміну від рідної онуки, доглядав його до самої смерті. Вважає позовну заяву ОСОБА_3 необгрунтованою, безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Справу просить розглядати у її відсутність.

Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Янчук В.М. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідач ОСОБА_7 та третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка є спадкоємцем ОСОБА_4 за правом представлення, оскільки її рідний батько і рідний син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниця. Дане підтверджується відповідними документами (свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, відповіддю наданою начальником Бершадського районного відділу ДРАЦС).

ОСОБА_3 зазначає, що вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного діда ОСОБА_4 .. Проте їй стало відомо, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя вчинив заповіт на ОСОБА_2 , який 07.12.2015 року був посвідчений секретарем П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 105 (копія заповіту, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54495644 від 14.12.2018 року містяться в матеріалах справи).

ОСОБА_3 зазначає, що секретар П`ятківської сільської ради Гончар В.М., яка посвідчила заповіт її діда ОСОБА_4 є його родичкою по чоловіку ОСОБА_6 , 1969 року народження, а тому не мала жодного права посвідчувати заповіт від імені діда. Вважає, що вказаний заповіт від 07.12.2015 року є нікчемним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Щодо вимоги про визнання заповіту нікчемним, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у редакції, що діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних).

Пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5 визначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Підпунктом 5 пункту 6 частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад) .

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи органу місцевого самоврядування не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та доручення на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Пунктом 2.8 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування визначено, що відповідно до статті 9 Закону України «Про нотаріат» посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не має права вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їхніх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я та від імені працівників даного органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені даного органу місцевого самоврядування. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються нотаріусом чи у будь-якому іншому органі місцевого самоврядування.

Названа стаття встановлює обмеження повноважень осіб, які мають право вчиняти нотаріальні дії, зокрема, нотаріусів та посадових осіб органів місцевого самоврядування. Це положення є необхідним для забезпечення важливих принципів неупередженості і незалежності під час вчинення нотаріальних дій.

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивачка, як на підставу нікчемності оспорюваного заповіту приводить посилання на те, що секретар П`ятківської сільської ради Гончар В.М., яка посвідчила оспорюваний заповіт її діда ОСОБА_4 є його родичкою по чоловіку ОСОБА_6 , 1969 року народження, якому померлий є дідом.

Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).

Закон відносить до родичів таких осіб: батьків, дітей, онуків, діда, бабу, братів, сестер. При цьому ступінь споріднення з братами та сестрами не уточнюється.

Близькі родичі - фізичні особи, природний зв`язок між якими ґрунтується на походженні один від одного або від спільних предків і має правове значення у випадках, передбачених законодавством. Близькими родичами є: батьки, діти, рідні брати і сестри, дід, бабка, онуки. Статус близьких родичів мають також подружжя.

При цьому в розумінні закону дід - це батьків або материн батько, яким заповідач ОСОБА_4 ні відповідачці ні її чоловіку не приходиться.

Слід зазначити, що за клопотаннями сторони позивача, витребовувалися докази та інформація, проте з наданих до суду письмових доказів, не можливо встановити не лише близькість родинних відносин, але й будь-яких родинних зв`язків між заповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який являється чоловіком секретаря П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар В.М..

Тому суд надаючи оцінку доводам позивачки ОСОБА_3 , дійшов висновку, що її бачення родинних зв`язків між дідом ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_7 , є нічим іншим, як особистими припущеннями, що не підтверджується будь-якими достатніми, належними та допустимими доказами та не можуть слугувати підставою на обмеження повноважень ОСОБА_7 , як секретаря П`ятківської сільської ради щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 07.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі № 105.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не надала суду доказів на підтвердження вказаних нею обставин, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, не були порушені при складені та посвідченні заповіту ОСОБА_4 відповідачкою ОСОБА_7 ..

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в зв`язку з його необґрунтованістю, а понесені позивачкою судові витрати залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до секретаря П`ятківської сільської ради Бершадського району Гончар Валентини Миколаївни, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь