УХВАЛА

20 квітня 2022 року м. Кропивницький

справа № 392/1219/21

провадження № 22-ц/4809/481/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Злинська сільська рада,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Селянське (фермерське) господарство «Коробейко Василь Іванович»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Коробейко Василь Іванович» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року у складі судді Кавун Т. В. і

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Злинської сільської ради та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 7,40 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності Відкритого акціонерного товариства «Ташлицьке» (далі - ВАТ «Ташлицьке»).

Позовна заява мотивована тим, що позивач в період з 01.01.1996 по 28.11.2005 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Ташлицьке», розташованого на території Плетеноташлицької сільської ради Кіровоградської області, та працював на посаді слюсара.

В період роботи в господарстві 12 липня 1997 року ОСОБА_1 було придбано 153 іменних акцій вказаного товариства, про що було видано сертифікат.

Звільнившись 28 листопада 2005 року із займаної посади, позивач продовжував бути акціонером товариства та залишається ним до теперішнього часу.

21 серпня 1997 року ВАТ «Ташлицьке» отримало Державний акт на право колективної власності на землю.

Так як, ОСОБА_1 на момент розпаювання землі та отримання Державного акту на право колективної власності на землю був працівником та акціонером ВАТ «Ташлицьке», останній вважає, що він на підставі Указу Президента України «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95-4 від 08 серпня 1995 року отримав право на земельну частку (пай).

При цьому, під час виготовлення та видачі Сертифікатів на право на земельну частку (пай) акціонерам ВАТ «Ташлицьке», посадові особи підприємства помилково пропустили позивача та не включили його до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) і не виготовили на його ім`я такий сертифікат.

Посадові особи ВАТ «Ташлицьке» обіцяли виправити свою помилку та самостійно поновити право позивача, проте, після ліквідації господарства будь-які дії, направлені на поновлення порушеного права позивача, припинилися, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), площею 7,40 га умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Новоукраїнського (Маловисківського) району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Ташлицьке».

Рішення суду мотивоване тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «Ташлицьке» та, будучи акціонером даного товариства, отримав право на земельну частку (пай), але не реалізував таке право та не отримав сертифікат.

Враховуючи наведене та те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, а ВАТ «Ташлицьке» як юридична особа припинило свою діяльність, суд першої інстанції вважав, що права позивача порушені.

В апеляційній скарзі Селянське (фермерське) господарство «Коробейко Василь Іванович» (далі - СФГ «Коробейко В. І.») просить скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Злинської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай).

Апеляційна скарга мотивована тим, що після ухвалення оскаржуваного рішення, позивач одразу звернувся до Злинської сільської ради із вимогою передати йому у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,36 га, а саме земельну ділянку № НОМЕР_1 , яка перебуває в оренді СФГ «Коробейко В. І.» на підставі Договору оренди земельної ділянки № 15 від 18 вересня 2020 року, укладеного між Плетеноташлицькою сільською радою та СФГ «Коробейко В. І.».

У п. 3.1 вказаного договору зазначено, що у разі виникнення права власності на невитребувану земельну ділянку (пай) договір припиняє свою силу на дану земельну ділянку, тобто з моменту винесення відповідачем рішення про передачу позивачу на праві власності земельної ділянки № НОМЕР_1 , право користування на зазначену земельну ділянку буде припинено в автоматичному режимі.

Оскільки, СФГ «Коробейко В. І.» орендує й інші невитребувані земельні ділянки (паї), розташовані на території Плетеноташлицької сільської ради, визнання права власності ОСОБА_1 на будь-яку не витребувану земельну ділянку (пай) призведе до позбавлення СФГ «Коробейко В. І.» права користування на певну земельну ділянку.

З огляду на викладене, особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення вирішив питання про права, свободи та інтереси СФГ «Коробейко В. І.».

Крім того, рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло з 21 серпня 1997 року, а саме з дати отримання ВАТ «Ташлицьке» Державного акту на право колективної власності на землю, трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, а тому суд першої інстанції помилково застосував ст. 267 ЦК України, пновивши строк позовної давності.

Позивач не надав будь-яких належних доказів чинення йому перешкод для звернення з позовом до суду з 1997 року та не навів причин поважності пропуску строку для звернення до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник СФГ «Коробейко В. І.» адвокат Соколовська Є. В. підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та представник Злинської сільської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Від адвоката Тимченка С. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшло клопотання, в якому він просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою СФГ «Коробейко В. І.» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року, а вирішення вказаного клопотання провести у відсутність позивача та його представника.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 з 01.01.1996 по 28.11.2005 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Ташлицьке», працював на посаді слюсара тракторної бригади.

Згідно архівної довідки, виданої КУ «Маловисківський районний трудовий архів» 16.06.2014 № 368, у документах архівного фонду ВАТ «Ташлицьке» Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, в книзі обліку розрахунків по оплаті праці працівників радгоспу «Ташлицьке», працівників ВАТ «Ташлицьке», за період з лютого 1996 року по березень 2001 року є відомості про кількість відпрацьованих вихододнів та сума заробітної плати ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення Відділу Держгеокадастру у Маловисківському районі Кіровоградської області від 08.11.2016, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів ВАТ «Ташлицьке» Плетеноташлицької сільської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 сертифікат не отримував.

Відповідно до довідки, виданої директором ВАТ «Ташлицьке» від 09.11.1998 за № 1065/11/98, ОСОБА_1 дійсно являється власником 153 іменних акцій ВАТ «Ташлицьке» Плетеноташлицької сільської ради Кіровоградської області, номінальною вартістю 25000 карбованців кожна, на загальну суму 3825000 карбованців, про що 12.07.1997 було видано сертифікат серії 01-ВИ № 07327. Дана інформація підтверджується самим сертифікатом іменних акцій товариства серії 01-ВИ № 07327.

21.08.1997 ВАТ «Ташлицьке» отримало Державний акт на право колективної власності на землю, серія КР МВ 19.

З відомостей, наданих відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, встановлено, що розмір земельної частки (паю), становить 7,40 га по ВАТ «Ташлицьке» на території Плетеноташлицької сільської ради Кіровоградської області.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Подібна норма міститься у частині першій статті 17 ЦПК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

ЦПК України передбачено необхідність з`ясування апеляційним судом питання про те, чи вирішено оскаржуваним рішенням місцевого суду питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або у судовому рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи.

В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19.

Матеріалами справи підтверджується, що в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Злинської сільської ради та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 7,40 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Ташлицьке (а. с. 1-34).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), площею 7,40 га умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Плетеноташлицької сільської ради Новоукраїнського (Маловисківського) району Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Ташлицьке» (а. с. 49-52)

Подаючи до суду апеляційну скаргу на вказане судове рішення, СФГ «Коробейко В. І.) посилалось на те, що після ухвалення рішення, позивач звернувся до Злинської сільської ради із вимогою передати йому у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,36 га № 358, яка перебуває в оренді СФГ «Коробейко В. І.» на підставі Договору оренди земельної ділянки № 15 від 18 вересня 2020 року, у п. 3.1 якого зазначено, що у разі виникнення права власності на не витребувану земельну ділянку (пай) договір припиняє свою силу на дану земельну ділянку.

Разом з тим, з аналізу змісту позовних вимог та рішення суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 вимог про виділення земельної ділянки із встановленням меж в натурі не заявляв, а рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року право власності за позивачем визнано не на конкретну земельну ділянку з встановленими межами та кадастровим номером.

Крім того, не заслуговують посилання в апеляційній скарзі на те, що СФГ «Коробейко В. І.» орендує й інші невитребувані земельні ділянки (паї), розташовані на території Плетеноташлицької сільської ради, а визнання права власності ОСОБА_1 на будь-яку не витребувану земельну ділянку (пай) призведе до позбавлення СФГ «Коробейко В. І.» права користування на певну земельну ділянку, з огляду на те, що заявником не доведено, що ним орендуються всі невитребувані земельні ділянки, які знаходяться на території Плетеноташлицької сільської ради Новоукраїнського (Маловисківського) району Кіровоградської області.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

З урахуванням того, що позивач не заявляв вимог про визнання за ним права власності на земельну ділянку з конкретним кадастровим номером, на яку він претендує, суд дійшов висновку, що питання про права та обов`язки СФГ «Коробейко В. І.» оскаржуваним рішенням не вирішувалось.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 392/1193/17 (провадження № 61-15660сво19) та від 14 липня 2020 року у справі № 392/629/17-ц (провадження № 61-42882св18).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на те, що оскаржуваним рішенням суду питання про права та обов`язки СФГ «Коробейко В. І.» не вирішувалися, суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Коробейко Василь Іванович» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), необхідно закрити.

Керуючись ст. ст.353, 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Коробейко Василь Іванович» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21.04.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко