Справа № 288/2169/21
Провадження № 2/288/43/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка була зареєстрована у АДРЕСА_1 , але постійно проживала в АДРЕСА_2 .

Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне матері майно.

Заповіт за життя померлої не складався.

Крім позивача, спадкоємцями померлої є її рідна сестра ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину у встановлений законом термін. Брат від спадщини відмовився.

24 листопада 2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса Попільнянської нотаріальної контори Житомирської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте отримала відмову через те, що нею пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, який встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України та який закінчився 03 листопада 2003 року.

За згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач мала право подати заяву про прийняття спадщини, проте сестра ОСОБА_3 відмовилась дати згоду на прийняття позивачем спадщини, а тому питання про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини може бути вирішене тільки в судовому порядку.

Позивач своєчасно не звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що тривалий час тяжко хворіла та перебувала в лікарні на лікуванні, а тому не мала можливості звернутись до нотаріуса.

Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважної причини, а тому не може бути поновлений.

Позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Також надали виписки з медичної картки ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення та пояснила, що з позивачем була домовленість про виплату їй певних грошових коштів в рахунок спадщини, на підтвердження того вона надала квитанцію про сплату коштів позивачу в сумі 4000 гривень /а.с. 85/ та розписку позивача, написану нею власноручно у 2015 році, про те, що відповідач дала гроші позивачу за земельний пай і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 претензій немає /а.с. 86/.

Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, медичні виписки, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 вересня 2021 року Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 11/а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , виданого 22 травня 1993 року секретарем виконкому Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , запис за № 27 /а.с. 6/.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 24 листопада 2021 року Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис про шлюб, ОСОБА_6 16 жовтня 1976 року уклала шлюб з ОСОБА_9 , актовий запис № 19 складений виконавчим комітетом Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ». 19 січня 1996 року шлюб розірвано, номер актового запису 24 /а.с. 7/.

Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 листопада 2021 року виданої Попільнянською державною нотаріальною конторою в Житомирській області, ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все рухоме та нерухоме майно, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 , з тим що вона не вступила у права спадкування також із неможливістю встановити родинні стосунки з померлою. За заявою ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 555/2004 після смерті матері, спадкоємицею за законом є дочка ОСОБА_3 /а.с. 8/.

Відповідно до Виписки № 3928 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого виданої на ім`я ОСОБА_11 , 1958 року народження, вона направлена в стаціонар 26 липня 2008 року, виписалась 14 серпня 2008 року /а.с. 9/.

Згідно копії Спадкової справи № 555 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка розпочата 28 серпня 2004 року, ОСОБА_3 звернулась до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . ОСОБА_3 оформила свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 . Спадщина складається із: земельної ділянки площею 3,9863 га, що розташована на території Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, з права на пайовий фонд майна КСП «ім. Цюрупи» с. Андрушки Попільнянського району, Житомирської області, та вкладів із нарахованою компенсацією. Згідно Витягу з Єдиного реєстру заповітів, відомості про заповіти після смерті ОСОБА_4 , відсутні /а.с. 50-60/.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частина 1 статті 58 Конституції визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами 1, 3 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою статті 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Отже, нормами ЦК Української РСР 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а передбачено продовження строку на прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до статті 553 ЦК УРСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Частина 2 статті 1220 ЦК України визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року (справа №717/1796/16-ц) зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері, так як вона пропустила вказаний строк у зв`язку з хворобою та постійним лікуванням, на що надала медичну документацію /а.с. 9, 77-84/ .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 03 листопада 2003 року.

На підтвердження поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори позивач надала Виписку з медичної картки № 3928 від 26.07.2008 року /а.с. 9/; Медичну картку хворого денного стаціонару № 5/1372 видану 30.07.2002 року Обухівською поліклінікою Київської області /а.с. 77/; Епікриз виданий 15.03.2006 року Київською обласною клінічною лікарнею про те, що ОСОБА_1 знаходилась в очному відділенні КОКЛ з 13 березня 2006 року по 15 березня 2006 року /а.с. 78/; Виписку з історії хвороби № 3772 виданої Обухівською ЦРЛ про те, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 02 липня 2010 року по 12 липня 2010 року /а.с. 79/; Направлення в поліклінічне відділення Центральної районної лікарні міста Обухова від 11 серпня 2008 року /а.с. 80/; Виписку № 686 із медичної карки стаціонарного хворого видану 21 липня 2018 року Обухівською ЦРЛ, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у стаціонарі з 02 липня 2018 року по 21 липня 2018 року /а.с. 81/; Виписку із медичної карти стаціонарного хворого 5461, видану Обухівською ЦРЛ /а.с. 83/ та Виписний Епікриз № 896 виданий Обухівською ЦРЛ /а.с. 84/.

При дослідженні судом наданої позивачем медичної документації встановлено, що вона перебувала на не тривалому лікуванні та зверталась в лікуванні заклади в періоди які не відносяться до шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті матері, а саме: з 03 травня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виписка із медичної карти стаціонарного хворого 5461, видана Обухівською ЦРЛ /а.с. 83/ та Виписний Епікриз № 896, виданий Обухівською ЦРЛ /а.с. 84/, які містять виправлення у даті видачі відповідних документів, є неналежними доказами, а тому суд не бере їх до уваги.

Таким чином, позивач не надала суду жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, які об`єктивно перешкодили їй своєчасно прийняти спадщину після смерті матері ОСОБА_4 у період з 03 травня 2003 року по 03 листопада 2003 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено того, що перебуваючи на лікарняному, вона була не мобільною та не мала змоги та можливості пересуватись.

До того ж, знаходячись на лікарняному чи у відрядженні, позивач мала можливість надіслати заяву поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 173/1581/2015, від 17.10.2019 у справі № 362/2685/17.

Судом не можуть бути визнанні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як тимчасова непрацездатність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 334/670/19 від 20.01.2021 року.

Крім того в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про те, що вона отримала кошти від ОСОБА_3 та претензій до неї не має /а.с. 86/ та в судовому засіданні відповідач підтвердила, що брала кошти від позивача.

Отже, позивачем пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини є значним, тривалістю майже у 19 років, позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність у неї об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви в межах шестимісячного строку, коли вона не знаходилась на лікуванні, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини із значним перебігом строку для прийняття спадщини, на 18 років.

За змістом статей 12, 81, 89, 263 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, і тому у задоволенні поданого позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 17 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом 2 групи /а.с. 4/.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Керуючись статтями 5, 15, 16, 1220 ЦК України; статтями 549, 555 ЦК УРСР; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник