Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/2657/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі судді Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань Калюшик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом на підставі ст.ст. 509, 526-527 ЦК України та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 45000 грн. заборгованості по грошовому зобов`язанню, оформленого письмовою розпискою 23 травня 2019 року та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, відповідач працює періодично закордоном, аліменти сплачував нерегулярно, через що виникла заборгованість по аліментах на сина ОСОБА_3 , 2009 року народження, у розмірі 45000 грн. В 2019 році ОСОБА_2 хотів поїхати закордон на заробітки, але оскільки не мав можливості погасити заборгованість по аліментах була досягнута домовленість, що позивачка звертається із заявою у виконавчу службу про закриття виконавчого провадження та відмовляється від заборгованості по аліментах. Натомість відповідач власноруч написав розписку про зобов`язання погашення боргу в сумі 45000 грн. до 23 травня 2021 року. Проте вказані грошові кошти він не повернув та не збирається повертати, що стало приводом для подання позовної заяви до суду. Просить стягнути заборгованість по грошовому зобов`язанню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, подав відзив відповідно до якого вказав, що кошти які стягує з нього позивачка є заборгованістю по аліментах, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку встановленому нормами Сімейного кодексу України та нормами Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив позивачка пояснила, що не просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах, так як виконавче провадження по стягненню аліментів на прохання відповідача ОСОБА_2 вона закрила, від заборгованості по аліментах вона відмовилася. Просить стягнути кошти на підставі грошового зобов`язання на підставі ст. 509, 526-527 ЦК України.

Позивачка згідно заяви позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач згідно заяви заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалось.

Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до розписки від 23 травня 2019 року ОСОБА_2 зобов`язався віддати борг у розмірі 45000 грн. на користь ОСОБА_1 строком на два роки до 23 травня 2021 року.

Вказане зобов`язання відповідачем у визначений строк не виконано, що ним не заперечувалось при розгляді справи у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до положень статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Судом враховано принцип свободи договору, який передбачає вільне погодження сторонами умов договору, включаючи зобов`язання кожного з них.

Оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання по сплаті 45000 грн. у строк до 23 травня 2021 року та їх не виконав, що ним не заперечується, наявні обґрунтовані підстави для стягнення вказаного боргу на корись позивача.

У зв`язку з тим, що вимога позивачки про стягнення коштів заявлена на підставі ст. 509 ЦК України - виконання зобов`язання, судом не взято до уваги заперечення відповідача, як на підставу відмову у позові те, що позивачка стягує заборгованість по аліментам, що регулюється іншими нормами права.

Отже, у зв`язку із наявністю невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_2 , з нього підлягають до стягнення на користь позивачки кошти у сумі 45000 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526- 527 ЦК України, керуючись ст.ст. 263, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45000 (сорок п`ять тисяч) заборгованості по грошовому зобов`язанню, оформленого письмовою розпискою 23 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складене 14 квітня 2022 року.

Суддя: