Номер провадження 2-з/756/86/22
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №756/17662/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Ухвалою суду від 14.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі.

27.01.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою суду від 15.02.2022 вказаний зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано зустрічний позов із первісним позовом у справі №756/17662/21.

18.02.2022 до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В прохальній частині заяви представник заявника просить суд:

-Зобов`язати батька - ОСОБА_3 на час розгляду справи №756/17662/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, повернути дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

-До моменту повернення дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , визначити спосіб участі матері - ОСОБА_1 у житті та вихованні малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом забезпечення їй можливості щоденно спілкуватися з малолітнім сином в телефонному режимі по відео - або аудіозв`язку;

-Зобов`язати батька - ОСОБА_3 не чинити матері - ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також забезпечити можливість дитині спілкуватися з матір`ю в телефонному режимі по відео - або аудіозв`язку.

Дану заяву представник заявника обґрунтовує наявністю очевидних ризиків утруднення або унеможливлення виконання ймовірного позитивного судового рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю. Зокрема, вказуючи на те, що дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та весь час із самого народження проживав із матір`ю - ОСОБА_1 , у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .

03.06.2021 мати, діючи в інтересах сина, з метою забезпечення його права на оздоровлення та відпочинок, а також права на спілкування із обома батьками, надала батькові - ОСОБА_3 свою згоду на виїзд дитини за кордон у період з 20.06.2021 до 01.01.2022 у супроводі батька, а також у зв`язку з перебуванням батька за кордоном, за його проханням, надала згоду на виїзд дитини за кордон, а саме до Республіки Індонезії у період з 20.06.2021 по 20.07.2021 у супроводі дружини батька - ОСОБА_5 .

З 23.06.2021 дитина у супроводі ОСОБА_5 виїхала до Республіки Індонезії за фактичним місцем проживання батька для спільного проведення із ним часу. Однак, не зважаючи на те, що згода матері на виїзд дитини за кордон була надана батькові строком з 20.06.2021 до 01.01.2022, станом на 31.01.2022 дитина незаконно утримується батьком за межами території України у Республіці Індонезія.

За твердженням представника заявника, після виїзду дитини у червні 2021 року до батька за кордон, вже у жовтні 2021 року останній всупереч згоди матері виданої до 01.01.2022, почав виявляти бажання аби дитина залишилась у нього до весни 2022 року, у зв`язку з введеним у м. Києві та України карантином. Згодом батьком було заявлено матері про своє бажання аби дитина жила з ним щорічно 6 місяців у рік, на заперечення матері почав погрожувати їй використовуючи сина. При цьому, 18.11.2021 звернувшись до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком.

На переконання представника заявника подальше перебування дитини поза межами території України порушують права матері та дитини, а вчинювані батьком дії свідчать про наявність високого ризику його ухилення від виконання ймовірного судового рішення про задоволення позовної заяви матері про визначення проживання дитини з нею. Тому, забезпечення позову шляхом зобов`язання батька - ОСОБА_3 повернути дитину за попереднім місцем проживання на територію України, встановлення способів участі матері у житті та вихованні дитини до моменту забезпечення повернення дитини до попереднього місця проживання та зобов`язання батька не чинити матері перешкод у спілкуванні спрямоване, виключно на збереження емоційного зв`язку дитини з матір`ю, підтримання їх особистих відносин, усунення ризику відчуження дитини від матері, звикання дитини до нового середовища проживання, що у свою чергу усуне ризик утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю та забезпечить повернення дитини на територію України на час розгляду судом справи про визначення місця проживання дитини.

Згідно приписів частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), заява про забезпечення зустрічного позову розглядалася судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи і поданої заяви, суд дійшов до наступних правових висновків.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статті 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно із частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Статтею 163 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання батька - ОСОБА_3 на час розгляду судом справи про визначення місця проживання дитини, повернути дитину за попереднім місцем проживання слід зазначити про таке.

Із установлених судом обставин убачається, що заявник (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, тобто предметом позову є визначення місця проживання дитини з матір`ю.

При цьому, у заяві про забезпечення позову представник заявника - ОСОБА_1 просить суд забезпечити зустрічний позов, з-поміж, іншого шляхом зобов`язання батька - ОСОБА_3 на час розгляду справи №756/17662/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, повернути дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, як слідує з матеріалів справи та змісту заяви про забезпечення позову вказана адреса попереднього місця проживання є зареєстрованим місцем проживання дитини ОСОБА_4 та матері ОСОБА_1 , за якою у тому числі як зазначає представник заявника проживали дитина із матір`ю.

Дослідивши зміст позовних вимог зустрічної позовної заяви та вищевказану вимогу заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про неможливість вжиття такого виду забезпечення позову з огляду на вимоги пункту 10 статті 150 ЦПК України, оскільки вимоги зустрічного позову та зазначена вище вимога заяви про забезпечення позову є тотожними, а вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті не допускається.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Тому, заява про забезпечення позову у частині зобов`язання батька - ОСОБА_3 на час розгляду судом справи про визначення місця проживання дитини, повернути дитину за попереднім місцем проживання задоволенню не підлягає.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі № 355/1598/19.

Окрім того, суд критично відноситься до посилання представника заявника (позивача за зустрічним позовом) в обґрунтування заходу забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку батька на час розгляду справи судом повернути дитину за попереднім місцем проживання, на приписи Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей, 1980 року, оскільки дана Конвенція не ратифікована Республікою Індонезія, в якій за твердженням останнього наразі перебуває дитина.

Щодо забезпечення позову шляхом встановлення способів участі матері у житті та вихованні дитини до моменту забезпечення повернення дитини до попереднього місця проживання на території України та зобов`язання батька не чинити матері перешкод у спілкуванні з дитиною суд зазначає про таке.

У заяві про забезпечення зустрічного позову, представник заявника (позивача за зустрічним позовом) просить суд до моменту повернення дитини до постійного місця проживання на території України визначити спосіб участі матері у житті та вихованні сина шляхом зобов`язання батька - ОСОБА_3 не чинити матері - ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином - ОСОБА_4 ; забезпечити можливість матері щоденно спілкуватися з малолітнім сином в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку та забезпечити можливість дитині спілкуватися з матір`ю в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку.

Застосування даного виду забезпечення позову останній обгрунтовує необхідністю забезпечення найкращих інтересів дитини, збереження відносин та емоційного контакту дитини з матір`ю, підтримання особистих відносин і прямого контакту не лише з батьком, але й з матір`ю, оскільки незважаючи на закінчення строків перебування дитини за кордоном, батько продовжує утримувати дитину у Республіці Індонезія, чинить перешкоди у спілкуванні матері з сином, блокує дзвінки заявника, налаштовує дитину проти матері, що створює ризик відчуження дитини від матері та в подальшому призведе до утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

При вирішенні питання про необхідність застосування даного виду забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та склалися стосунки, які позбавляють заявника (позивача за зустрічним позовом) регулярно спілкуватися з дитиною, що зокрема підтверджується долученим до заяви скріншотом переписки у месенджері та телефонних дзвінків сторін.

Слід відмітити, що заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою татті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою "MAMCHUR v. UKRAINE", № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою "HANT v. UKRAINЕ", №31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: "колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову".

"Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю" (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21).

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2021 у справі № 752/6099/20.

Зважаючи на те, що на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, мати проживає окремо від дитини, оскільки остання із порушенням строку перебування за кордоном так і не повернута батьком дитини з Республіки Індонезія, а також з огляду на наявність перешкод у регулярному спілкуванні з дитиною, що підтверджується скріншотом переписки у месенджері та телефонних дзвінків матері та батька, суд дійшов до висновку, що мати має право на спілкування з дитиною, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Суд вважає, що спілкування матері з дитиною на час вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини враховуючи чутливий характер правовідносин та можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з її малолітньою дитиною, усунення ризику відчуження дитини від матері і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Таким чином, заява про забезпечення зустрічного позову в частині встановлення способів участі матері у житті та вихованні дитини до моменту забезпечення повернення дитини до попереднього місця проживання на території України та зобов`язання батька не чинити матері перешкод у спілкуванні підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням того, що у забезпеченні зустрічного позову шляхом зобов`язання батька - ОСОБА_3 на час розгляду справи №756/17662/21 повернути дитину - ОСОБА_4 , за попереднім місцем проживання відмовлено, суд вважає за необхідне визначити способи участі матері ОСОБА_1 у житті та вихованні сина - ОСОБА_4 , до ухвалення судом першої інстанції рішення шляхом: зобов`язання батька - ОСОБА_3 не чинити матері перешкод у спілкуванні з сином; забезпечити можливість матері щоденно спілкуватися з малолітнім сином в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку; забезпечити можливість дитині спілкуватися з матір`ю в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку.

Керуючись ст.ст. 149 - 150, 153, 157, 259 - 261, 353 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю задовольнити частково.

Забезпечити зустрічний позов у справі №756/17662/21 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю шляхом визначення способів участі матері ОСОБА_1 у житті та вихованні сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ухвалення судом першої інстанції рішення, а саме:

-зобов`язати батька - ОСОБА_3 не чинити матері - ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-забезпечити батьку - ОСОБА_3 можливість матері - ОСОБА_1 щоденно спілкуватися з малолітнім сином - ОСОБА_4 в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку;

-забезпечити батьку - ОСОБА_3 можливість дитині ОСОБА_4 спілкуватися з матір`ю - ОСОБА_1 в телефонному режимі по відео- або аудіозв`язку.

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення зустрічного позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи:

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 );

Треті особи:

Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (, 04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд.16);

Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (, 01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича - Павленка, буд.15).

Суддя І.М. Банасько