Справа № 202/7690/21
Провадження № 4-с/202/7/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, стягувач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заінтересована особа Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),-

ВСТАНОВИВ

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою, за змістом якої просив суд визнати незаконною бездіяльність Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ВДВС) щодо не зняття арешту з нерухомого майна, належного заявнику; зобов`язати ВДВС зняти арешт з усього нерухомого майна боржника, вжитий постановою державного виконавця від 11 березня 2014 року, у виконавчому провадженні №42420403.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що арешт було накладено державним виконавцем у 214 році, після чого виконавчий лист було повернено на підставі ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а згодом виконавче провадження було знищено за сплином строків зберігання, проте арешт знято не було.

Заявниця просила розгляд скарги проводити у її відсутність, скаргу підтримала.

Представником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подано заперечення за змістом яких просили відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі з огляду на те, що підстав для скасування арешту наразі не існує. Виконавчі листи були повернені з підстав передбачених ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», судові рішення не виконані.

Представники ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Жодних заперечень по суті скарги не надали.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно відповіді №28/46369 від 17 листопада 2021 року Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скаржнику було повідомлено наступне.

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що:

1)виконавче провадження №42420403 з виконання виконавчого листа по справі №202/20351/13ц, виданого 25 листопада 2013 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 69 529,55 грн, 30 грудня 2015 року було завершено у відповідності до п.7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повернуто стягувачу;

2)виконавче провадження №44046865 з виконання виконавчого листа по справі №501/1669/13-ц, виданого 15 серпня 2013 року Іллівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування у розмірі 22 010,0 58 грн., судових витрат у розмірі 229,40 грн. на користь ПАТ КБ НАДРА, 30 грудня 2015 року завершено у відповідності до п.7 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу.

Також, заявнику (скаржнику) повідомлено, що вказані виконавчі провадження знищено. Підстав для зняття арешту не має, оскільки виконавчі листи були повернені, боржником виконавчі листи виконані не були.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 275205814 від 16 вересня 2021 року, на майно ОСОБА_1 накладено арешт, а саме: 19 березня 2014 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії №42420403, виданої 11 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Кірносовим І.О.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження (далі - Закон № 606-XIV), чинного на час повернення виконавчих документів стягувачу, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини другої статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу .

Частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 зазначеного Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-XIV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Аналіз правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Пунктом 7 ч.1 ст. 47 ЗУ № 606-XIV встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Виконавче провадження №42420403 за закінченням терміну зберігання знищено.

В той же час, наразі доказів виконання рішення суду на підставі якого було накладено арешт, не виконано, борг не сплачено.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18) зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що наразі судове рішення боржником не виконано, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 260, 353, 447-451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, стягувач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заінтересована особа Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2022 року

Суддя Г.О. Кухтін