Справа № 938/23/22
Провадження № 22-ц/4808/571/22
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Джус Р.В. 20 січня 2022 року, повний текст якого складено 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , у якій просила заборонити ОСОБА_5 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування нею терміном на 6 місяців. Заява обґрунтована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 2001 по 2005 рік. На даний час шлюб між ними розірвано. Причинами для розірвання шлюбу стали постійні конфлікти в сім`ї, під час яких ОСОБА_3 застосовував до неї психологічне та фізичне насильство. Незважаючи на розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати разом та мають двоє дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що ОСОБА_3 постійно висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів та фіксувала вказані обставини. Заявниця вказала, що вона зверталася в органи поліції щодо вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї, але реальних результатів це не дало. Таким чином, вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, тому змушена звернутися до суду про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка.

Рішенням Верховинського районного суду від 20 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин справи та неправильним дослідженням і оцінкою доказів у справі. На думку апелянта, місцевим судом не враховано положення п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо завдання психологічного та фізичного насильства. Зокрема, зазначає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на завдання їй фізичного і психологічного насильства. Вважає, що відсутність внесення випадків домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства не може свідчити про те, що таке насильство не було їй завдано. Апелянт вказує, що в матеріалах справи містяться факти, які підтверджують нанесення їй ОСОБА_3 побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 постійно їй погрожує, нецензурно висловлюється в її сторону, що вчиняється з метою приниження її гідності та самооцінки, а також погрожує фізичною розправою. Вказане, на думку апелянтки, свідчить про психологічне насилля щодо неї з боку ОСОБА_3 . Також вважає, що образи та побиття її родичів в громадському місці у присутності її дітей були спрямовані на її залякування та переслідування. Прибуття у новорічну ніч в її квартиру в нетверезому стані і висловлювання погроз та нецензурних виразів, на думку апелянта, є психологічним насильством.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник скаргу не визнали, просили її відхилити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , заінтересовану особу та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не надала належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, а сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу конфліктів із колишнім чоловіком свідчить про наявність тривалого конфлікту сторін та не підтверджує факту вчинення щодо неї насильства ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 27.07.2005 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

На підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 заявниця надала копії матеріалів кримінального провадження №0000161, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 21.10.2019, з якої вбачається, що ОСОБА_1 повідомила, що 21.10.2019 близько 14год. 05хв. ОСОБА_3 на грунті ревнощів в житловому будинку заявниці наніс їй удари кулаком руки, спричинивши тілесні ушкодження; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що за заявою ОСОБА_1 від 21.10.2019 внесено відомості до ЄРДР за №0000161 за ч.1 ст.125 КК України, про те, що 21.10.2019 близько 14год. 05хв. ОСОБА_10 за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 спричинив тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_1 ; рапорт старшого інспектора-чергового СРПП№3 Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Б. Єремійчука від 21.10.2019; письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; постанову про призначення судово-медичної експертизи, щодо ОСОБА_1 від 22.10.2019; висновок експерта №160 від 23.10.2019; доручення на проведення слідчих (розшукових) дій (у порядку ч.3 ст.38 та п.3 ч.2 ст.40 КПК України) від 24.10.2019; постанову про призначення органу досудового розслідування 27.07.2020; (а.с.11-28).

З листа начальника Верховинського районного відділення поліції ГУНП України в Івано-Франківській області №204/108/54/01-2022 від 17.01.2022 вбачається, що до Верховинського РВП в період із 2019 року по даний час надійшло чотири звернення з приводу дій ОСОБА_3 : звернення зареєстроване в ІТС ІПНП (журналі єдиного обліку) Верховинського ВП Косівського ВП 21.10.2019 за №1484 щодо нанесення гр. ОСОБА_1 тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 . За результатами проведеної перевірки прийнято рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000161;

- звернення ОСОБА_1 зареєстроване в ІТС ІПНП (журналі єдиного обліку) Верховинського ВП Косівського ВП 17.03.2020 за №345 щодо конфлікту із колишнім чоловіком ОСОБА_3 . За результатами проведеної перевірки матеріали списано в справу за спрощеним порядком;

- звернення ОСОБА_1 зареєстроване в ІТС ІПНП (журналі єдиного обліку) Верховинського РВП 14.01.2022 за №112 щодо конфлікту із колишнім чоловіком ОСОБА_3 . На даний час рішення за вказаним зверненням не прийнято.

- звернення ОСОБА_11 від 28.06.2020 щодо нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . За вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044.

Рішенням Верховинського районного суду від 28.12.2021 у справі №938/787/21 судом відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_3 (а.с. 65-68).

З довідки характеристики від 13.01.2022 вбачається, що за час проживання на території селища Верховина скарг в селищну раду на ОСОБА_3 не надходило. За даними селищної ради ОСОБА_3 раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності (а.с.72).

Із довідки Верховинської селищної ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №147 від 13.01.2022 вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_3 входять: ОСОБА_1 - дружина та дочки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 73).

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18) та від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_3 вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, на підтвердження чого нею надано матеріали звернень до правоохоронних органів. Крім того, заявниця посилалася на те, що ОСОБА_3 також заподіяно тілесні ушкодження їй та її родичці ОСОБА_11 з приводу чого були відкриті кримінальні провадження.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, наявність відкритого кримінального провадження до винесення обвинувального вироку судом, не може свідчити про винуватість ОСОБА_3 у насильстві щодо ОСОБА_12 та її родички.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, згідно із якою звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України).

При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив не лише з відсутності судових рішень, що набрали законної сили про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні вищенаведених дій, а й з сукупності інших доказів, які належним чином ним оцінено.

Так, судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду із аналогічною заявою, за результатами розгляду якої суд відмовив у її задоволенні, що підтверджується рішенням Верховинського районного суду від 28 грудня 2021 року і докази, на які посилається апелянт, зокрема звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів про вчинене кримінальне правопорушення від 21.10.2019, а також звернення ОСОБА_11 за фактом спричинення їй ОСОБА_3 тілесних ушкоджень з матеріалами досудового розслідування також вже були предметом дослідження.

Апеляційний суд звертає увагу, що між сторонами існує тривалий конфлікт, однак як правильно зазначив місцевий суд, вказане не підтверджує факту вчинення ОСОБА_3 психологічного чи фізичного насильства щодо ОСОБА_1 та не є підставою видачі судом щодо нього обмежувального припису.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду від 20 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 квітня 2022 року.