Провадження № 22-ц/801/695/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 рокуСправа № 127/27911/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року, ухвалене суддею Бессараб Н.М. в м. Вінниці, повне рішення складено 24 січня 2022 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 34 131,93 грн. Також просила стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2019. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх синів.

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей щомісячно аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи з 11.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Разом з цим, у позивача постійно існують додаткові витрати на дітей, викликані особливими об`єктивними обставинами: навчанням та розвитком здібностей дітей, їх хворобами, лікуванням та оздоровленням, тощо. Зокрема, за період 2019-2021 років нею були здійсненні додаткові витрати на трьох неповнолітніх дітей на загальну суму 68 263,86 грн: навчання, канцтовари на загальну суму 3 153,83 грн; купівля ноутбуку на суму 10 999,0 грн; купівля WIFI-роутера та оплата послуг постачання інтернет зв`язку на загальну суму 4 349,0 грн; дитячі меблі, одяг та взуття на загальну суму 15 199,12 грн; консультації лікарів, діагностика, ліки та лікування на загальну суму 9 870,57 грн; оздоровлення дітей на морі у 2020 році та абонемент на курс лікувальної фізкультури на загальну суму 7 702,02 грн; оздоровлення дітей та проїзд у 2021 році на загальну суму 5 306,08 грн; витрати на оплату послуг постачання інтернет на суму 400 грн за жовтень-листопад 2021 року; купівля дитячого взуття в листопаді 2021 року на суму 825,00 грн; на ортодонтичне лікування сина ОСОБА_3 за листопад 2021 року на суму 10 459,24 грн.

Оскільки відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дітей не менше половини згаданої вище суми, наявні підстави для стягнення з нього 34 131,93 грн, що складає половину понесених витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 7100,32 грн.

В задоволенні решти суми позовних вимог, а також вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутої з відповідача суми додаткових витрат не неповнолітніх дітей, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на неповнолітніх дітей в сумі 14 774,32 грн. Рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката просить скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

В скарзі зазначає, що вона не погоджується з висновком суду в частині відмови у стягненні з відповідача додаткових витрат у виді оплати мобільного зв`язку, придбання ноутбука та роутера, так як суд вважав, що такі витрати не є додатковими витратами на дітей у зв`язку із розвитком їх здібностей в розумінні ст. 185 СК України. Стаття 185 СК України не містить вичерпного переліку особливих обставин, з якими пов`язуються додаткові витрати на дитину, а в даному випадку такі обставини пов`язані зі змінами в навчанні дітей, що підтверджується загальновідомими фактами. Навесні 2020 року всі навчальні заклади в Україні перейшли на дистанційне навчання, а державою не вжито заходів із забезпечення учнів засобами, які дають змогу навчатися дистанційно, зокрема персональними комп`ютерами та приладами, які забезпечують доступ до мережі інтернет. Саме через вказані особливі обставини для дітей та незалежні від її волі вона змушена була придбати ноутбук на суму 10 999 грн та Wi-Fi роутер.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2019 (а.с. 5).

У шлюбі у сторін народилося троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-9).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2018 стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи з 11.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6).

Факт сплати аліментів сторонами не заперечується.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що за період з 2019 по 2021 роки вона понесла додаткові витрати на дітей всього на загальну суму 68 263,86 грн, а саме на: навчання, канцтовари; купівлю ноутбуку; купівлю WI-FI роутера та оплату послуг постачання інтернет зв`язку; дитячі меблі, одяг та взуття для дітей; консультації лікарів, діагностику, ліки та лікування; оздоровлення дітей на морі у 2020 році та абонемент на курс лікувальної фізкультури; оздоровлення дітей та проїзд у 2021 році.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 довела суду позовні вимоги на суму 7 100,32 грн, зокрема, що вона понесла додаткові витрати на неповнолітніх дітей, які були викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України, а саме на медичне обстеження та лікування дітей, в тому числі, ортодонтичне лікування, витрати на дитячі окуляри, металеву брекетну систему та інше і батько дітей ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь у цих додаткових витратах на утримання неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачкою додаткові витрати на дітей у виді оплати мобільного зв`язку, витрати на шкільне приладдя, придбання ноутбука та роутера, витрати на поповнення мобільного зв`язку, витрати на купівлю дітям одягу, взуття, меблів не є додатковими витратами на дітей у зв`язку із розвитком їх здібностей у розумінні ст. 185 СК України. Судом відхилено надані інші докази для придбання ліків дітям, та зазначено, що позивачкою не надано належних доказів понесених нею фактичних витрат на літній відпочинок дітей на морі.

Фактично зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 не погоджується з відмовою суду в стягненні витрат, пов`язаних із купівлею ноутбука та Wi-Fi роутера, а також з оплатою послуг постачання інтернет зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а також в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

У ч. 1 ст. 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Відповідно до частин другої, третьої вказаної статті, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

СК України розмежовує стягнення аліментів на утримання дитини на загальних підставах, розмір яких визначається з урахуванням матеріального становища сторін, дитини та її здоров`я, та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, оскільки ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що понесені позивачкою витрати на придбання ноутбука та Wi-Fi роутера за обставин даної справи не відносяться до додаткових витрат на дитину.

З матеріалів справи слідує, що оплата послуг постачання інтернет зв`язку, а також купівля ноутбука та Wi-Fi роутера обумовлена запровадженням дистанційного навчання дітей в період запровадженого урядом карантину.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

У подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641, заклади загальної середньої освіти перейшли на дистанційне і змішане навчання з урахуванням епідемічної ситуації.

Вказані обставини є загальновідомими, а тому не потребують доказування (ч. 3 ст. 82 ЦПК України).

На підтвердження купівлі ноутбука та Wi-Fi роутера ОСОБА_1 надала копію фіскального чеку від 27.12.2020 на суму 10 999 грн та дублікату квитанції від 21.10.21 на суму 1 929 грн відповідно, а всього на загальну суму 12 928 грн (а.с.23, 36).

ОСОБА_2 , отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами, та подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечував щодо вимог позову в цій частині та не вказував про неналежність згаданих вище доказів, а тому вони приймаються апеляційним судом до уваги.

Апеляційний суд виходить з того, що купівля ноутбука та Wi-Fi роутера зумовлена особливими обставинами, оскільки це мало місце в період запровадження карантинних обмежень через розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та переведенням дітей на дистанційну форму навчання, тому відсутність вказаних технічних засобів унеможливила б ефективний процес навчання дітей та отримання ними освітніх послуг у визначених законом та необхідних межах.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половину понесених останньою витрат на придбання ноутбука та Wi-Fi роутера, що становить 6 464 грн, оскільки такі витрати викликані особливими обставинами, а відтак є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на оплату послуг постачання інтернет зв`язку, оскільки належних доказів на підтвердження понесення цих витрат останньою не надано, а з наданих квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 здійснювалася оплата за мобільний зв`язок. Документів, які б підтверджували зв`язок такої оплати з послугами інтернет позивачкою не надано.

Що стосується доводів скарги з приводу витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з доводами скарги щодо того, що відповідно до позицій Верховного Суду відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не ґрунтується на вимогах закону.

Однак, у розділі 3 договору №16/5/9 про надання правової допомоги від 16 травня 2019 року, підписаного адвокатом Коваленко В.В. та Захаревич О.С., сторони погодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за правову допомогу, що є предметом цього договору, та порядок розрахунків визначаються сторонами в акті наданих послуг, що є додатком до цього договору.

Відповідно до акту про наданні послуги з правової допомоги за договором про надання правової допомоги №16/5/19 від 16.05.2019 від 03.12.2019, адвокатом Коваленко В.В. було надано наступні послуги: підготовка та подання позовної заяви 1000 грн; підготовка та подання заяви про збільшення розміру позовних вимог 500 грн; участь в судових засіданнях 500 грн (а.с.128).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

У договорі №16/5/19 зазначено, що порядок розрахунку визначається в акті наданих послуг сторонами, якими є адвокат Коваленко В.В. та клієнт ОСОБА_1 , натомість, такий акт підписаний лише адвокатом, а тому не можна стверджувати, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката було визначено сторонами саме в такому розмірі. Відтак, підстав для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції немає.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру суми додаткових витрат, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в сторону її збільшення.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги (на 88%) та беручи до уваги, що ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, із ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 794,52 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який підлягав до сплати за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2022 року змінити, збільшивши розмір фактично понесених додаткових витрат на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 564 (тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні 32 копійки.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 794 (сімсот дев`яносто чотирьох) гривень 52 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко