Номер провадження: 22-ц/813/3659/22
Номер справи місцевого суду: 493/2246/19
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 11 червня 2021 року по справі за поданням начальника Балтського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про оголошення розшуку,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2021 року Балтський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Балтського районного суду Одеської області з поданням про оголошення розшуку стосовно ОСОБА_1 , який відповідно до судового наказу N 493/2246/19 року, виданого 09.01.2020 року Балтським районним судом Одеської області, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 . Боржник рішення суду не виконує (а. с. 1-2).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 11 червня 2021 року оголошено розшук ОСОБА_1 (а. с. 13).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 25 червня 2021 року направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника Балтського районного відділу Державної виконавчої служби. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що твердження суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_1 судового рішення про стягнення аліментів не відповідає дійсності. Апелянт зазначає, що у 2020 року сплачував аліменти в повному розмірі, а в 2021 році дійсно мав заборгованість про розмір якої намагався дізнатися у державних виконавців, проте, як вказує апелянт, йому не було надано відповіді. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що заборгованість виникла через витрати на оздоровлення, розвиток та забезпечення потреб ОСОБА_3 , яка наразі проживає з ним. Повідомляє, що 24 червня 2021 року погасив всю заборгованість по аліментах. Апелянт також стверджує, що у державного виконавця був номер телефону ОСОБА_1 , проте ніяких дзвінків, повідомлень йому не надходило (а.с. 16-21).

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 11 червня 2021 року з аналогічними запереченнями та вимогами. Зокрема, представник вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено такі дані як: якими способами направлялись боржнику виклики державного виконавця, яким доказами підтверджується наявність боргу у ОСОБА_1 , та дані щодо повідомлення боржника про існування виконавчого провадження (а. с. 30-36).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2021 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від справу призначено до розгляду.

17 вересня 2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив в.о. начальника Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Мушар Павла, в якому зазначає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає безпідставною та необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи, оскільки на момент направлення до суду зазначеного відзиву, боржник на зв`язок не виходить, повідомлення від боржника щодо отримання розрахунку боргу, а також про його місце проживання на адресу відділу не надходили, що свідчить про не зацікавленість боржника в отриманні інформації щодо заборгованості по аліментах та продовження ухилення від їх сплати. Також зазначає, що на зазначену боржником адресу постійного проживання, протягом липня-серпня 2021 року надсилались виклики поштовим рекомендованим листом з повідомленнями, але всі вони були поверненні із відміткою щодо відсутності адресата за вказаною адресою. На підтвердження зазначеного надає до суду відповідні копії рекомендованих повідомлень та конвертів.

Апелянт своїм правом закріпленим ст. 360 ЦПК України не скористався, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення в.о. начальника Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи відповідну ухвалу про розшук ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що боржник рішення суду щодо сплати аліменти на утримання доньки не виконує, на виклик державного виконавця не реагує, за встановленим місцем реєстрації відсутній, згідно акту державного виконавця від 09.06.2021 року. Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 438 ЦПК України, вирішено подання начальника Балтського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції задовольнити та оголосити розшук ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджуючись із висновками суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Балтським районним судом Одеської області видано судовий наказ від 09.01.2020 року, згідно якого з ОСОБА_1 підлягають стягненню щомісячно аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усього виду доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 3).

Постановою від 27.01.2020 року було відкрито виконавче провадження, зобов`язано боржника надати декларацію про доходи та майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації (а.с. 4).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 31.05.2021 року, заборгованість по аліментам станом на 01.06.2021 року становить 9551,60 грн (а.с. 9).

28.05.2021 року заступником начальника Балтського районного відділу державної виконавчої служби Мушаром Павлом Дмитровичем здійснено виклик боржника ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням постанови від 27.01.2020 року, котрий відповідно було направлено боржнику рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки виданої Центром надання адміністративних послуг Балтської міської ради Одеської області, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований за даним адресом з 28.12.2012 року (а.с. 8). Факт направлення підтверджується, наявною в матеріалах справи, квитанцію щодо (а.с. 6-7). Однак конверт підлягав поверненню із позначкою щодо відсутності адресата за вказаним адресом.

09.06.2021 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресом реєстрації боржника та встановлено, що за вказаною адресом боржник відсутній, зі слів сусіда, що проживає за адресом: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає з початку 2021 року (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 28, у разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік заходів щодо примусового виконання рішення суду одним із яких є розшук боржника.

За приписами п. 1 ч. 2ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 36 Закону України "Про виконавче провадження " визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

В матеріалах справи також наявна заява ОСОБА_1 щодо видачі довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на виконання якої останньому було направлено відповідний розрахунок заборгованості станом на 01.07.2021 року, однак конверт також підлягав поверненню на підставі відсутності адресата за вказаною адресою .

Апелянт, в свою чергу, зазначає, що проживає за адресом реєстрації, проте жодних повідомлень від держаного виконавця на вказану адресу не отримував. Однак зазначене спростовується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомлення щодо направлення відповідних процесуальних документів з вимогами на вказану адресу реєстрації, поверненими конвертами із позначкою щодо відсутності адресата за вказаною адресою та актом від 09.06.2021 року. Окремо слід зазначити, що направлені за даною адресою безпосередньо судом копія ухвали про відкриття провадження та судова повістка про виклик, також, повернулися на адресу суду із відповідною позначкою щодо відсутності адресата.

Також апелянт вказує, що на момент здійснення державним виконавцем виклику, вчинення виходу за місцем реєстрації та звернення до суду із відповідним поданням, апелянт був відсутнім за вказаною адресою, однак на підтвердження зазначеного не надає до суду жодних відповідних доказів в розумінні положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Тобто, не можливо встановити місце перебування апелянта на той період та відповідно встановити факт відсутності його за місцем реєстрації лише в зазначений проміжок часу.

Окремо апеляційний суд зауважує, що апелянт не повідомляє місце свого тимчасового мешкання (зокрема під час поїздок, щодо яких також не вказує мету та пункт призначення), що має ознаки зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки жодних інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом до суду не надано та враховуючи, що позиція апелянта не може ґрунтуватися виключно на запереченнях висновків суду першої інстанції без наведення обґрунтованих доводів та надання доказів на підтвердження своєї позиції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржувану ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 11 червня 2021 року на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

15.04.2022 року м. Одеса