Справа № 456/3930/21
Провадження № 2/456/298/2022
РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_36

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Андрейківа Ю.Я.

представника третьої особи Служби у справах дітей Львівської РДА Дмітрієвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком,

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/. Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги (а.с. 54-57), просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, його матір`ю ОСОБА_4 . В обґрунтування позову ОСОБА_4 покликається на те, що на даний час сторони проживають окремо, примирення між сторонами та спільне проживання сторін є неможливим. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки старший син сторін досягнув чотирнадцяти років, ним визначено місце проживання разом з батьком. При цьому він спілкується з позивачем щодня, відвідує за місцем її проживання. Молодша дитина - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на даний час разом з матір`ю і стосовно нього та місця його проживання між сторонами виник спір, відтак позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач, незважаючи на те, що дитина постійно висловлює свою думку з приводу того, що проживатиме разом з мамою, намагається переконати дитину в тому, що їй краще залишитися разом з ним, батьком. Ситуація, яка склалась негативно впливає на психологічний стан дитини, що стало ще однією причиною звернення до суду з даним позовом. З приводу вказаних обставин, позивач 27.07.2021 звернулась у Сокільницьку сільську раду, за місцем фактичного проживання дитини, із заявою, в якій просила провести обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 . З акту обстеження житлово-побутових умов позивача, складеного 30.07.2021 вбачається, що позивач разом з дитиною проживає по АДРЕСА_1 , в квартирі, в якій є всі умови для спільного проживання матері та дитини, дитина забезпечена всім необхідним для її розвитку, навчання та виховання. З довідки № 96 від 28.07.2021 вбачається, що ОСОБА_5 навчатиметься у 6 класі Ліцею № 5 Франківського району м. Львова. Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідатиме інтересам дитини. Позивач в змозі забезпечити своїй дитині належні умови проживання, виховання та розвитку, вона завжди займалася вихованням сина, дбала про його здоров`я та розвиток, у неї з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивач на обліку у психіатра чи нарколога за місцем реєстрації не перебуває, має самостійний дохід та умови для проживання разом з дитиною. Одночасно зазначає, що позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини, оскільки проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Позиція відповідача. 16.09.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.27), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, зважаючи на таке. Зокрема, вказує на те, що між ним та ОСОБА_4 02.08.2013 в Виконавчому комітеті Дулібської сільської ради було укладено шлюб. В шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обидвоє дітей прописані по АДРЕСА_2 . З червня 2021 р. його дружина ОСОБА_8 покинула їхній сімейний будинок в с.Дуліби та переїхала з молодшим сином ОСОБА_7 проживати в с.Сокільники до своєї сестри ОСОБА_9 . При цьому будинок АДРЕСА_3 не зданий в експлуатацію, а відтак є небезпека проживання в даному будинку без належно оформленого сертифікату його відповідності та перевірки усіх комунікацій. Зазначає, що на даний час сама ОСОБА_9 не має права власності на квартиру АДРЕСА_4 та її місце реєстрації - с.Солонка. Всі ці обставини свідчать виключно про те, що його дружина під впливом сестри ОСОБА_9 сама штучно створює конфліктні ситуації та відповідні позовні заяви, не маючи фактично належного місця проживання, як для себе, так і для їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 . Окрім цього позивачка завжди зазначає, що є приватним підприємцем та має особистий заробіток та при цьому не надає суду відомості, який саме заробіток вона декларує до податкової інспекції, що свідчить про голослівність її доводів стосовно можливості не тільки самостійного проживання, але й належного забезпечення, як себе так і неповнолітньої дитини. За таких обставин стверджує, що його дружина ОСОБА_4 не те, що не має належного постійного місця проживання, як для себе так і для сина ОСОБА_7 , а й взагалі не має постійного грошового доходу, який би давав їй змогу утримувати неповнолітню дитину. Натомість він є власником будинковолодіння в с.Дуліби, де і зареєстрована уся їхня сім`я, в тому числі і їхні неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Його сини постійно проживали в домоволодінні в с.Дуліби та є дуже повязані між собою, як в побуті так і сімейними зв`язками. Незважаючи на це, ОСОБА_4 , не маючи постійного місця проживання та належного доходу, без врахування інтересів обидвох дітей, вважає за доцільне розділити їх, встановивши фактичне місце проживання старшого сина ОСОБА_12 з батьком, а молодшого ОСОБА_7 з матір`ю, що на його думку є неприпустимим, та аж ніяк не відповідає інтересем обидвох дітей. Такий запропонований ОСОБА_4 вибірковий поділ дітей, зважаючи на їхні тісні сімейні стосунки, на його думку, може призвести виключно до душевних страждань та психічних стресів обидвох дітей. Окрім цього звертає увагу суду на те, що його синові ОСОБА_7 буде значно краще проживати в м.Стрию та ходити до своєї школи №7, так як він може постійно здійснювати за ним догляд. При цьому вважає, що дитина, яка одноособовим бажанням ОСОБА_4 була фактично насильно переведена до Львівського навчального закладу, фактично залишена позивачкою без належного догляду, так як місце постійної її праці знаходиться в м.Стрий. Просить суд при розгляді даної справи об`єктивно дослідити усі обставини справи, які виключають задоволення даного позову про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, а саме: 1. чи має позивачка на даний час у власності або юридично оформленому у користуванні житлове приміщення (здане в експлуатацію) для проживання з неповнолітньою дитиною? (Ні) 2. Чи є у справі письмові докази, які б свідчили рівень річних доходів ОСОБА_4 .? (Ні) 3. Чи є в позові описані доводи стосовно задоволення хоча б якогось інтересу дитини при визначеному позивачкою поділі між батьками обидвох братів, що підтримують тісні дружні і сімейні стосунки? Як сприймуть психологічно діти такий запропонований позивачкою поділ? 4. Чи комфортним буде проживання дитини та двох дорослих осіб в однокімнатній квартирі АДРЕСА_4 ? Чи все ж таки комфортніше буде проживати дитині в новозбудованому домоволодінні батька с.Дуліби Стрийського району? 5. Постійне місце праці позивачки знаходиться в місті Стрию, при цьому дитина одноособовим рішенням позивачки переведена до шкільного закладу в м.Львів. Яким способом позивачка збирається здійснювати догляд за дитиною у випадку будь - якої надзвичайної ситуації (різке погіршення стану здоров`я та ін.) зважаючи, що відстань між містами 70 кілометрів, не враховуючи часу на місцеві затори? 6. Яким чином позивачка забезпечить дитині належну доставку та доступ до житла, яке знаходиться в селі Сокільники у випадку скорочення навчального процесу в процесі перебування її в м.Стрию? 8. Чи враховуються інтереси дитини в кращому напрямку при поданні вимоги про розділення дітей з визначенням їх місць проживання в різних містах? Поділ дітей однієї статі між батьками спричинить виключно дитячі стреси, так як останні змушені будуть повністю змінити свій побут та будуть позбавлені сформованого постійного спілкування. Вважає, що усі відповіді та доводи на ці запитання свідчитимуть виключно про те, що на сьогоднішній час позивачка не маючи власного постійного житла, працюючи в м.Стрию, в той час коли дитина навчається в м.Львові, не маючи фізичної можливості здійснювати постійний догляд за дитиною відповідного віку, не маючи належного заробітку та маючи намір розділити двох синів, як якусь річ, просячи суд визнати місце проживання одного з них з матір`ю, взагалі не те, що не врахувала інтереси дітей, але й здійснила для них стресову ситуацію.

У відповіді на відзив, який надійшов на адресу суду 25.10.2021 (а.с.109-111), представник позивача - адвокат Походжай О.О. вказує на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву покликається на те, що позивач проживає на даний час з дитиною в будинку, що не зданий в експлуатацію, відтак є небезпека проживання дитини у вказаному будинку, окрім цього вказує на відсутність доказів, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності сестрі позивача ОСОБА_36 . Спростовуючи вказані доводи, представник позивача покликається на довідку №268030701 від 28.07.2021 з Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно якої квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_36 , яка є у вільному доступі. Твердження відповідача про те, що будинок не зданий в експлуатацію спростовується інформаційною довідкою ДРРПНМ №268030701, оскільки право власності на житло можна отримати лише після введення об`єкта в експлуатацію. Крім цього, комісією Сокільницької ОТГ двічі здійснювалося обстеження житлово-побутових умов проживання дитини і двічі встановлено належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Крім цього, зауважує, що право власності на будинок АДРЕСА_2 , де проживає відповідач на даний час і де проживали діти сторін оформлено лише у 2014 році на підставі рішення суду у справі №456/3692/14-ц, яка перебувала у провадженні судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Андрейківа Ю.Я., який на даний час є представником відповідача у вказаній справі. Тобто впродовж 8 років діти сторін проживали у будинку не зданому в експлуатацію і відповідач при цьому не вбачав небезпеки. Вказує, що доводи відповідача про те, що позивач не має постійного стабільного доходу на увагу не заслуговують, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем та має постійний дохід, і може забезпечити як себе, так і неповнолітню дитину, наведене підтверджується банківською випискою про рух коштів. Окрім цього, позивач має вільний графік роботи, а відтак може приділити достатньо часу для догляду за дитиною, її вихованням, розвитком та навчанням. Зауважує, що старший син обрав місце проживання разом з батьком, а молодший син разом з нею, при цьому вона постійно спілкується з старшим сином, як і діти постійно спілкуються між собою, оскільки вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з ОСОБА_7 . Просить суд також врахувати, що відповідач постійно чинить тиск на сина ОСОБА_7 , принижуючи її честь та гідність та пишучи листи у різні інстанції. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі, зважаючи на те, що проживання ОСОБА_7 з позивачем відповідатиме інтересам дитини, оскільки позивач в змозі забезпечити своїй дитині належні умови проживання та розвитку, так як остання завжди займалась вихованням сина, дбала про його здоров`я та розвиток, у неї з сином психологічний контакт та прив`язаність один до одного.

Підстава зустрічного позову /позиція позивача за зустрічним позовом/. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_13 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, та уточнивши позовні вимоги (а.с.84-85) просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, його батьком ОСОБА_13 . В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що між ним та ОСОБА_4 02.08.2013 в Виконавчому комітеті Дулібськкої сільської ради було укладено шлюб. В шлюбі в нас народилось двоє дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обидвоє дітей прописані по АДРЕСА_2 . З червня 2021 р. його дружина ОСОБА_8 покинула їхній сімейний будинок в с.Дуліби та переїхала з молодшим сином ОСОБА_7 проживати в с.Сокільники до своєї сестри ОСОБА_9 . При цьому будинок АДРЕСА_3 не зданий в експлуатацію, а відтак є небезпека проживання в даному будинку, без належно оформленого сертифікату його відповідності та перевірки усіх комунікацій. Зазначає, що на даний час сама ОСОБА_9 не має права власності на квартиру АДРЕСА_4 та її місце реєстрації - с.Солонка. Всі ці обставини свідчать виключно про те, що його дружина під впливом сестри ОСОБА_9 сама штучно створює конфліктні ситуації та відповідні позовні заяви, не маючи фактично належного місця проживання, як для себе, так і для їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 . Окрім цього позивачка завжди зазначає, що є приватним підприємцем та має особистий заробіток та при цьому не надає суду відомості, який саме заробіток вона декларує до податкової інспекції, що свідчить про голослівність її доводів стосовно можливості не тільки самостійного проживання, але й належного забезпечення, як себе так і неповнолітньої дитини. Натомість дбаючи про свого сина ОСОБА_7 , він постійно скидає на відкритий ним його розрахунковий рахунок кошти для можливості належного харчування. При цьому як бачить з фінансових операцій, ОСОБА_16 використовує дану картку сина для оплат в барах та ресторанах, що на його думку є неприпустимим зловживанням з її сторони. З наведеного вбачається, що його дружина ОСОБА_16 взагалі не має постійного грошового доходу, який би давав їй змогу утримувати неповнолітню дитину. Натомість він є власником будинковолодіння в с.Дуліби, де і зареєстрована уся його сім`я, в тому числі і його неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Сімейне життя в трактуванні статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод включає зв`язки між батьком, матір`ю і дітьми, в тому числі між собою. Незважаючи на це ОСОБА_4 , не маючи постійного місця проживання та належного доходу, без врахування інтересів обидвох дітей, вважає за доцільне розділити їх, встановивши фактичне місце проживання старшого сина ОСОБА_12 з батьком, а молодшого сина ОСОБА_7 з матір`ю, що на його думку є неприпустимим та аж ніяк не відповідає інтересам обидвох дітей. Такий запропонований ОСОБА_4 вибірковий поділ дітей, зважаючи на їхні тісні сімейні стосунки, на його думку, може призвести виключно до душевних страждань та психічних стресів. Окрім цього звертає увагу суду на те, що його синові ОСОБА_7 буде значно краще проживати в м.Стрию та ходити до школи № 7, так як він зможе постійно здійснювати за ним догляд. При цьому вважає, що дитина за одноособовим бажанням ОСОБА_17 була фактично насильно переведена до Львівського навчального закладу та залишена позивачкою без належного догляду, так як місце постійної її праці знаходиться в м.Стрий. З аналізу практики Верховного суду України вбачається, що у контексті першочергового врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, судам слід встановити, що для забезпечення інтересів саме визначення місця проживання дитини з батьком чи матір`ю відповідатиме її інтересам. Неправомірним є встановлення судами презумпції визначення місця проживання дитини відповідного віку, статі з матір`ю та покладати тягар доведення спростування цієї презумпції на батька. Такий підхід суперечить засадами сімейного законодавства України та обов`язковим у цій справ положенням міжнародних договорів і прецедентних рішень Європейського суду з прав людини, так як у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім. Такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй Постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 (провадження №61-18882св19). Зазначає, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_4 , без його погодження, переслідуючи виключно свої інтереси, забираючи їхнього спільного сина ОСОБА_7 з навчального закладу середньоосвітньої школи №7 м.Стрия і переводячи його до шкільного закладу в м.Львові, при чому проживаючи в не зданій в експлуатацію квартирі в селі Сокільники, яка не може бути її постійним місцем проживання, маючи постійне місце праці у Стрию (магазин по АДРЕСА_2 , фактично фізично позбавлена можливості належно доглядати за дитиною, яка навчається в місті Львові. За таких підстав слід стверджувати, що ОСОБА_4 не тільки не має належного постійного місця проживання, достойного заробітку, але й не має фізичної можливості здійснювати догляд за своїм сином ОСОБА_7 , здійснюючи свою підприємницьку діяльність в місті Стрий. Натомість він, ОСОБА_13 є одноособовим власником будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , де і проживає зі своїм старшим сином ОСОБА_6 , характеризується за місцем проживання виключно позитивно та будучи матеріально забезпеченою особою має змогу надати своїй дитині належний рівень розвитку та виховання з урахуванням тісних сімейних стосунків з його старшим братом ОСОБА_6 . Таким чином, з врахуванням усіх обставин справи та інтересів дитини, враховуючи її тісні сімейні стосунки з рідним братом ОСОБА_6 та місце праці матері в м. Стрию і відсутність фізично можливого контролю виховання дитини в час її навчального та виховного процесу в м. Львові, відсутність місця постійного проживання матері з дитиною, відсутність власного житла чи належним чином юридично врегульованиих договірних відносин стосовно місця проживання позивачки з дитиною, намагання матері розлучити обидвох братів, не враховуючи їхні інтереси та споріднену близькість, вважає, що в суду є всі підстави длязадоволення зустрічного позову та відмови в задоволенні первісного позову.

Пояснення сторін по справі та інших учасників процесу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України дала показання про те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, їм з відповідачем не вдалося досягти взаєморозуміння з приводу місця проживання їхнього сина ОСОБА_7 , який бажає проживати з нею, своєю матір`ю. Відповідач неодноразово чинив на неї психологічний тиск, погрожував їй, принижував, що вона веде аморальний спосіб життя, немає засобів для існування, що дійсності не відповідає. Вони з відповідачем разом не проживають з 06.07.2021. Він застосовував відносно неї фізичну силу, тому вона змушена була покинути місце їхнього проживання. Вони разом проживали з 2006 року, від шлюбу у них народилося двоє дітей, старший син ОСОБА_6 , 2006 року народження залишився проживати разом з батьком, а молодший син ОСОБА_7 , 2010 року народження переїхав разом з нею проживати до її рідної сестри ОСОБА_36 . Вони уклали шлюб лише в 2006 році, оскільки відповідач перебував у міжнародному розшуку. Вона жодним чином не перешкоджає сину ОСОБА_7 у спілкуванні з батьком і не заперечує вибір сина ОСОБА_6 . Вважає, що сину ОСОБА_7 буде краще проживати разом з нею, оскільки вона є фізично особою-підприємцем, її середньомісячний дохід складає 30000 грн., вона проживає по АДРЕСА_1 . Це 1-кімнатна квартира, яка складається з спільні та кухні-студії. Під час останнього відвідування сином ОСОБА_7 батька, вони з братом були вдома одні і голодні. Її батько підтримує у всьому відповідача, з нею та її сестрою не бажає спілкуватися. ОСОБА_7 навчається у ліцеї в м. Львів, вона возить його до ліцею, а її сестра його забирає звідти. Вона працює в м. Стрий, а живе в с.Сокільники, щодня їздить на роботу. Бували випадки, що син з друзями відвідували супермаркети, звідти його забирала її сестра. Фізичне насильство відповідач застосовував відносно неї, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Постановою в справі про адміністративне правопорушення підтверджено факт психологічного насильства вчиненого відповідачем відносно неї. У неї у власності немає жодного житла, однак є автомобіль, який по документах належить її сестрі. Вона, як і відповідач постійно скидає на карткові рахунки дітей гроші. В ліцеї у ОСОБА_7 також є гуртки, він відвідує гурток малювання, від танців відмовився. По суботах ОСОБА_7 навідує батька. Її робочий день з 10 до 18 год, у неї є крім цього помічниця. Її рідна сестра ОСОБА_36 , займається адвокатською діяльністю. Просить задоволити її позовні вимоги в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Походжай О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_36 просить суд врахувати, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, та з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання сина з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, а відтак позовні вимоги первісного позову просить задоволити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зокрема, вказує на те, що допитана в якості свідка позивач ОСОБА_4 надала суду пояснення про те, що вона прожила з відповідачем ОСОБА_2 близько 15 років: з квітня 2006 року по серпень 2013 року без реєстрації шлюбу, з 02.08.2013 у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей. В липні 2021 року ОСОБА_4 покинула житловий будинок, в якому проживала разом з відповідачем та дітьми внаслідок протиправних дій, які чинились ОСОБА_2 відносно неї. Даний факт встановлений постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2021, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції. Зокрема із змісту даної постанови вбачається, що відповідач ОСОБА_2 чинив відносно своєї дружини домашнє насильство, тобто умисне діяння психологічного характеру, що виражалось у словесних образах, погрозах, приниженні. Крім цього, свідок ОСОБА_2 зазначила про те, впродовж її спільного проживання разом із ОСОБА_2 неодноразово мало місце і фізичне насильство, про яке також двічі сказав малолітній син позивача ОСОБА_4 . ОСОБА_7, будучи допитаний судом. За таких обставин ОСОБА_4 вимушена була покинути житло та переїхати на проживання до своєї сестри ОСОБА_36 . Разом з позивачем за первісним позовом переїхав і її малолітній син, оскільки висловив бажання проживати разом з матір`ю, з якою проживає і на даний час. Зазначила, що постійно піклувалась про своїх дітей, цікавилась їх життям, здоров`ям та вихованням. В судовому засіданні встановлено, що дитина навчається у 6 класі Ліцею № 5 Франківського району м. Львова, де почуває себе комфортно, у нього багато друзів, однокласники обрали його, новачка, старостою класу. Встановлено, що умови проживання матері та дитини відповідають потребам дитини, повністю їх задовільняють, ОСОБА_4 не перешкоджає батькові в здійсненні його прав та обов`язків щодо дитини. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями ОСОБА_4 , яка була допитана як свідок, та поясненнями малолітнього ОСОБА_5 , думка якого була з`ясована судом з огляду на те, що статтями 12- 15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою), а відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Зокрема, під час опитування дитини судом встановлено, що хлопчик емоційно прив`язаний до матері, при цьому він також бажає бачитися й спілкуватися з батьком. Вік і рівень розвитку хлопчика дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання, що також підтвердила присутня при допиті дитини практикуючий дитячий психолог, яка зазначила про те, що всі пояснення надані дитиною за відсутності чинення на неї будь-якого тиску та маніпуляцій зі сторони батьків. У судовому засіданні дитина декілька раз наголосила на своєму бажанні проживати разом із матір`ю, пояснивши, що йому з нею проживати зручно та комфортніше, ніж з батьком. Допитаний у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що у нього з сином ОСОБА_7 нормальні стосунки, при цьому він, ні разу не відвідував навчальний заклад, в якому дитина навчається, зазначив, що при потребі він це зробить, вказав, що періодично перераховує йому грошові кошти на картковий рахунок. Надані ОСОБА_2 саме такі пояснення свідчать про відсутність психологічного контакту з сином, прив`язаність один до одного. Допитана у судовому засіданні керівник ССЛ Грабовецько-Дулібської сільської ради Сера Т. надала пояснення про те, що ССД «звичайно на стороні батька, який є зразковим». При цьому категорично висловлювалась в адресу позивача ОСОБА_4 , наголошувала на тому, що позивач не цікавиться дитиною, її життям, здоров`ям та вихованням. На зауваження представника позивача - адвоката Походжай О.О., з яких джерел їй це відомо та надати докази, ОСОБА_19 чітко вказала, що ці всі відомості відомі їй виключно зі слів відповідача ОСОБА_2 . Намагаючись довести суду той факт, що позивач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, керівник ССД навіть повідомила суду обставини стосовно навчання дітей сторін у Дулібській загальноосвітній школі і це при тому, що діти сторін жодного дня у даному навчальному закладі не навчались. Це свідчить про необізнаність керівника ССД щодо обставин даного спору, свідчить про її упередженість та повідомлення суду неправдивих відомостей, які не можуть братися судом до уваги. Що стосується наявних у матеріалах справи висновків третіх осіб - Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації та Служби у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області вказує наступне. Відповідно до п. 72 Порядку провадження, органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов за формою згідно з додатком 9. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. В матеріалах справи наявні два висновки Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації та Служби у справах дітей Грабовецько- Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області. Із висновку ССД Львівської районної державної адміністрації від 27.09.2021 вбачається, що такий складений за заявою матері дитини, котра звернула до ССД за місцем проживання дитини, було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання матері та малолітньої дитини згідно якого умови проживання дитини відповідають потребам дитини в навчанні, вихованні та розвитку. Крім цього, працівниками було з`ясовано і думку дитини, яка висловила бажання проживати разом з матір`ю. Крім цього, працівниками було надано запит до навчального закладу, в якому навчається хлопчик, звідки отримано інформацію, що мати надає багато уваги синові, допомагає при виконанні домашніх завдань. В подальшому, обох батьків було запрошено 27.09.2021 на засідання комісії, заслухано їх пояснення та виходячи з інтересів малолітньої дитини вирішено вважати за можливе проживання дитини разом з матір`ю за місцем її проживання. Отже, висновок ССД Львівської районної державної адміністрації від 27.09.2021 складений у відповідності до вимог Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866. При цьому врахована особиста прихильність дитини до кожного з батьків та захищено інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Із висновку ССД Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області вбачається, що такий складено з порушенням вимог Порядку, зокрема: не за місцем проживання дитини; працівники ССД Грабовецько- Дулібської сільської ради не провели бесіду з матір`ю дитини та самою дитиною, не дослідили умови проживання дитини. Окрім цього в Порядку чітко вказано про те, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. ССД Грабовецько-Дулібської сільської ради не з`ясувавши думку дитини, не обстеживши умови фактично проживання дитини, надала висновок про визначення місця проживання дитини разом з його батьком, при цьому не була врахована особиста прихильність дитини до кожного з батьків та захищено інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Таким чином, висновок ССД Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області не відповідає вимогам Порядку, оскільки складений не за місцем проживання дитини, за відсутності обстеження умов проживання дитини, врахування її потреб, прихильності до батьків. Такий висновок складено виключно в інтересах відповідача ОСОБА_2 та суперечить інтересам дитини. За таких обставин просить суд висновок ССД Грабовецько-Дулібської сільської ради не брати до уваги як такий, що суперечить інтересам дитини, оскільки такий висновок констатує тільки позитивні характеристики батька, його ставлення до своїх батьківських обов`язків, технічну характеристку його житлового будинку. Водночас висновок не мітить відомостей щодо особистої прихильності дитини до кожного з батьків, особисті якості не тільки батька а й матері, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, чи є взаємопорозуміння між кожним з батьків і дитиною. Підсумовуючи наведене, вважає, що наявні всі підстави для висновку, що проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю буде відповідати найкращому забезпеченню його інтересів. Відповідач за первісним позовом не надав суду переконливих доказів, що проживання сина разом з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 дав пояснення про те, що сину ОСОБА_7 буде краще проживати з ним, аніж з матір`ю. Син ОСОБА_6 залишився проживати разом з ним, вивчає англійську мову, математику, відвідує спортзал, займається боксом. Він постійно відвозив дітей до школи та на гуртки. Він придбав дружині магазин в 2020 році, до цього вона працювала репетитором. Вважає умови проживання в сестри позивача незадовільними, вказав, що постійно перераховує кошти на картку сина ОСОБА_7 , в середньому 1-2 тис грн. щомісячно. Він постійно купує сину одяг. Син постійно перебуває у супермаркетах з друзями після ліцею. Зазначив, що брати постійно спілкуються між собою. В його власності є житло площею 300 кв.м., його сини мають окремі кімнати, поруч мешкає його мати, яка постійно готує їм їсти. Його середньомісячний дохід складає 70-80 тис. грн. У його власності знаходиться гуртівня непродовольчих товарів, млин, зерновози, він займається автомобільними перевезеннями. Він є керівником, тому графік у нього ненормований. З сином ОСОБА_7 у нього хороші відносини, дружина з ним не спілкується, про навчання сина нічого не розповідає. Син ОСОБА_7 його та брата навідує щотижня. Просить визначити місце проживання сина ОСОБА_7 з ним, його батьком, вважає, що це відповідатиме інтересам сина.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Андрейків Ю.Я. зазначив, що в процесі розгляду справи ними було поставлено ряд запитань позивачці, які стосувались основного завдання при вирішенні даної категорії справ з врахуванням інтересів дитини, а саме; 1. Чи має позивачка на даний час у власності або юридично оформленому користуванні житлове приміщення (здане в експлуатацію) для проживання з неповнолітньою дитиною? В суді достеменно встановлено, що (Ні); 2.Чи є у справі письмові докази які б свідчили про рівень річних доходів ОСОБА_4 .? (Ні); 3. Чи є в позові описані доводи стосовно задоволення хоча б якогось інтересу дитини при визначеному позивачкою поділі між батьками обидвох братів, що підтримують тісні дружні і сімейні стосунки ? (Ні). 4. Як сприймуть психологічно діти такий запропонований позивачкою поділ? З пояснень неповнолітнього ОСОБА_7 (негативно); 5. Чи комфортним буде проживання дитини та двох дорослих осіб в однокімнатній квартирі АДРЕСА_4 при повсякденній наявності посторонніх людей, які приходять на так звані консультації до власниці квартири ? (Звісно Ні); 6. Чи комфортніше буде проживати дитині разом зі своїм рідним братом в новозбудованому домоволодінні батька в с.Дуліби Стрийського району (Звісно так, що підтверджується і висновком відділу у справах дітей Грабовецько - Дулібської сільської ради). 7. Чи може дитина проживати самостійно у м.Львів ходячи там до навчального закладу, коли позивачка здійснює підприємницьку діяльність з 9-00год до 18-00 год. в м.Стрию за 75 кілометрів від м.Львова і чи в змозі остання забезпечити належний догляд за дитиною за таких обставин? (Звісно ні); 8. Яким чином позивачка забезпечить дитині належну доставку та доступ до житла, яке знаходиться в селі Сокільники, у випадку скорочення навчального процесу в процесі перебування її в м.Стрию? (дитина буде змушена находити собі самостійно якісь місця вичікування Позивачки); 9. Чи поділ дітей однієї статі між батьками спричинить виключно дитячі стреси? (Звичайно, так як останні змушені будуть повністю змінити свій побут та будуть позбавлені сформованого постійного спілкування.) За таких здобутих у справі доказів, вважає, що найкращим інтересам ОСОБА_5 , з врахуванням його повноцінного виховання та розвитку, буде відповідати розвиток в атмосфері родинних стосунків між його старшим братом ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_20 за місцем їхнього постійного проживання в с.Дуліби Стрийського району, що і підтверджується відповідним висновком відділом у справах дітей Грабовецько - Дулібської сільської ради. При цьому просить суд критично поставитись до показів самого ОСОБА_7 , так як останні суперечать показам позивачки ОСОБА_4 , яка не змогла пояснити суду, чи був факт саме фізичного насильства і чи є такому докази, при цьому змогла налаштувати сина ОСОБА_7 на підтвердження такого факту. Підтвердження факту сварок між подружжям (так би мовити психологічне насильство, що і встановлено судом) за час шлюбу апріорі не може підтверджувати факту фізичного насильства зі сторони батька. Такі пояснення неповнолітнього, який проживає на даний час з матір`ю, мають під собою грунт психологічного впливу позивачки на дитину та створення в очах дитини негативного образу батька. Враховуючи вищевказане, просить суд в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю та задоволити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про встановлення місня проживання ОСОБА_5 з батьком.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації Дмітрієва О.В. в судовому засіданні пояснила, що питання місця проживання малолітнього ОСОБА_7 розглядалося на комісії, були запрошені і заслухані обоє батьків. Комісія виїжджала за місцем проживання матері та дитини, був складений відповідний акт. Вони не визначають місце проживання в конкретному житловому помешканні, а визначають, що дитина проживатиме разом з матір`ю. Відповідач підтвердив, що дитина з ним спілкується, а сама дитина висловила бажання проживати з матір`ю. Умови для проживання дитини нормальні, дитина повинна проживати разом з обома батьками. Крім цього, ними було враховано психологічний стан дитини. Старший син виявив бажання проживати разом з батьком, а молодший син - з матір`ю. Немає значення, що це орендована квартира. Вказала, що оцінка потреб дитини відповідно до наказу Міністерства соціальної політики не проводиться, оскільки сім`я не перебуває в складних життєвих обставинах. Мати повідомляла, що возить сина до школи, вказувала, що працює в м. Стрию. Місце праці в Стрию не є підставою для відібрання дитини у матері.

Представник третьої особи - Служи у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області Сера Т.О. в судовому засіданні дала пояснення про те, що на їхню думку ОСОБА_7 повинен проживати разом з батьком, так як останній є зразковим сім`янином, в школі обох синів хвалили. Комісія виїжджала за місцем проживання батька, факту домашнього насильства встановолено не було. Центр соціальних служб при обстеженні умов місця проживання матері не залучався. Зі сторони матері завжли говорить сестра. Батько забезпечує дитину, у нього хороші умови, в дітей свої окремі кімнати. Батько турбується за емоційний стан дітей. ОСОБА_7 повністю змінив умови проживання, він постійно перебуває в торговельних центрах у м. Львові, очікує, поки його звідти заберуть додому. Вважає, що ОСОБА_21 буде краще навчатися в с. Дуліби. Повністю підтримала висновок комісії про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи допитаним в судовому засіданні на підставі ст.171 СК України, в присутності батьків, предстаника Служби в справах дітей та психолога ліцею імені Кокорудзів м. Львів ОСОБА_22 , пояснив, що навчається в 6 класі ліцею, любить математику, українську мову, біологію, англійську мову, образотворче мистецтво. На даний час він проживає в с. Сокільники з матір`ю та тіткою. Коли батько повертався додому в стані алкогольного сп`яніння, він не раз піднімав руку на матір, вона не витримала і покинула батька. Він зібрав свої особисті речі і пішов проживати за місцем проживання матері. Його брат залишився проживати з батьком, а він обрав місцем свого проживання - місце проживання матері. Мати опікується ним, допомагає, перевіряє уроки, вчить з ним англійську мову. Батьки забезпечують його одягом. Він встає вранці о 06.30 год, мама готує йому сніданок, потім везе до школи, звідти його забирає тітка. Вдома він обідає, робить домашні завдання. Це його свідомий вибір, він бачиться з батьком та братом. Мати не перешкоджає йому в спілкуванні з батьком та братом, навпаки, відвозить його до них. Вони з батьком постійно спілкуються, разом гуляють. Він відвідував з мамою концерти, фестивалі, з батьком разом їздив на море. Коли вони відпочивали разом, батько не рах приходив додому в стані сп`яніння, наказував його, забирав у нього телефон, планшет. Йому на картковий рахунок і батько, і мати переводили кошти. В ліцеї у нього більше друзів, вони разом після школи гуляють, спілкуються між собою. В його присутності батьки часто сварилися, батько бив маму на його очах.

Психолог ОСОБА_22 в судовому засіданні вказала, що бесіда в судовому засіданні відбувалася спокійно, врівноважено, запитання в більшій мірі були коректними, без жодного тиску. Дитина свідомо робить свій вибір, однак в подальшому може його змінити. ОСОБА_7 добре навчається, його новачка обрали старостою класу. Вчителі та діти до нього добре відносяться. Рішення прийняте ОСОБА_7 без жодного тиску і це рішення батьки повинні поважати.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.20).

16.09.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.27).

23.09.2021 представником позивача - адвокатом Походжай О.О. подано уточнену позовну заяву (а.с.54-57).

23.09.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано уточнену зустрічну позовну заяву (а.с.70-71).

30.09.2021 третьою особою - Службою у справах дітей Львівської районної державної адміністрації подано суду висновок комісії з питань захисту прав дитини (а.с.80).

07.10.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву (а.с.84-85).

25.10.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про долучення до справи письмових доказів (а.с.75).

25.10.2021 представником позивача - адвокатом Походжай О.О. подано відповідь на відзив (а.с.109-111).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.10.2021 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Зобов`язано Службу у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області скласти та надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_20 (а.с.122).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.141).

21.12.2021 третьою особою Службою у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області подано суду висновок комісії з питань захисту прав дитини (а.с.164).

10.01.2022 третьою особою - Службою у справах дітей Львівської районної державної адміністрації подано суду клопотання про заміну третьої особи, від вказаного клопотання представник Служби в судовому засіданні відмовилася (а.с.173).

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, представників третіх осіб, думку дитини, психолога та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягає до задоволення, а в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.08.2017, виданого Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, сторони у справі ОСОБА_23 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2013 року, актовий запис №14 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.07.2021, виданого Стрийським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1, батько: ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.07.2021, виданого Стрийським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №18, батько: ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 (а.с.10).

Заявою від 27.07.2021, ОСОБА_4 просить голову Сокільницької територіальної громади провести обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий фактично проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 ) та скласти відповідний акт (а.с.11).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021, складеного комісією в складі: ОСОБА_24 , ОСОБА_35, ОСОБА_25 , в присутності власника квартири АДРЕСА_4 було встановлено, що ОСОБА_5 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_4 за вищевказаною адресою з 10.07.2021. Умови проживання відповідають потребам дитини, яка забезпечена всім необхідним. Квартира належить сестрі матері - ОСОБА_36 на праві власності, яка проживає разом з ними. Дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, в квартирі є побутова техніка та все необхідне для навчання, виховання та розвитку дитини (а.с.12/).

Відповідно до копії листа ВК Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області №1794 від 30.07.2021, ОСОБА_4 надано акт обстеження житлово-побутових умов фактичного проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Як вбачається з копії довідки №96 від 28.07.2021 Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів Львівської міської ради, ОСОБА_15 дійсно буде навчатись в Ліцеї №5 Франківського району м. Львова в 6 класі (а.с. 14).

Як вбачається з копії довідки Стрийської центральної районної лікарні від 29.07.2021, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на «Д» обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться (а.с. 15).

Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини Львівської районної державної адміністрації №9/2 від 27 вересня 2021 року, розглянувши заяву ОСОБА_26 та інші додані документи, заслухавши пояснення двох сторін, виходячи з інтересів малолітньої дитини, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, комісія з питань захисту прав дитини райдержадміністрація вирішила вважати можливим проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , за її місцем проживання (а.с. 90).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_36 (а.с. 112).

Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов від 30.08.2021, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; комісією в складі начальника соціального відділу Сокільницької сільської ради Полуситок О.М., спільно з головним спеціалістом соціального відділу Сокільницької сільської ради, депутатом Сокільницької сільської ради Гожемник Р.І. встановлено, що квартира знаходиться на 4 поверсі багатоквартирного будинку, житлова площа - 53,5 м.кв. та складається з одної кімнати, кухні, коридору, ванної кімнати; на праві особистої власності належить ОСОБА_36 . На даній площі проживають: ОСОБА_36 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Встановлено, що ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_5 проживає з 10.07.2021 у гр. ОСОБА_36 (сестра). Умови проживання відповідають потребам дитини, яка забезпечена усім необхідним. В будинку чисто, прибрано (а.с.113).

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 16.10.2021, виданої ОСОБА_4 по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за договором SAMDNWFC5 за період 01.01.2021-01.10.2021 баланс на початок періоду становив 2300,00 грн, баланс на кінець періоду становив 6445,68 грн. (а.с. 114).

Як вбачається з характеристики Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів , ОСОБА_15 , 2010 року народження, учень 6 класу, навчається в даному ліцеї з вересня 2021 року. За час навчання показав себе як дисциплінований учень, активний в класі, обраний зборами учнів старостою класу. Багато уваги синові приділяє мати - ОСОБА_4 , яка привозить дитину до школи, допомагає при виконання домашніх завдань. ОСОБА_7 завжди акуратний, охайний, користується авторитетом в колективі, з повагою ставиться до вчителів та старших людей (а.с. 115).

Як вбачається з копії довідки №149 від 24.09.2021 Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів Львівської міської ради, ОСОБА_15 дійсно навчається в Ліцеї №5 Франківського району м. Львова в 6-А класі (а.с. 116).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , займається економічною діяльністю: роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (а.с.117).

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.10.2014, визнано за …..право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок «А-2», загальною площею 294,6 м.кв., житловою площею 126,0 м.кв., господарську будівлю «Б», ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, вимощення І, що знаходиться по …….(а.с.118-119).

Згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.08.2021, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с.133-135).

Як вбачається з відповіді ВК Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області вих. №635 від 28.03.2022 на адвокатський запит АО «Вуйцік і Походжай», рішенням Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області №294 від 09.11.2021 було створено Службу в справах дітей Сокільницької сільської ради та затверджено її Положення. В подальшому було прийнято рішення про внесення змін та викладення в новій редакції рішення №294 від 09.11.2021 «Про створення служби в справах дітей Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області» та затверджено в новій редакції Положення про Службу у справах дітей Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області. Було розпочата процедура проведення конкурсу на зайняття посади директора та інших спеціалістів Служби. Конкурсна процедура не завершена, державна реєстрація Служби не відбулась (а.с. 200).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком.

Згідно характеристики Грабовецько-Дулібської сільської ради №100 від 05.08.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м. Стрий Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2005 року. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується виключно позитивно, не конфліктний, працьовитий, товариський і ввічливий. В побуті доброзичливий, чуйний. На даний час проживає без дружини та займається вихаванням синів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , працює та утримує сім`ю, бере активну участь у громадському житті громади (а.с. 31).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 23.07.2021, адресованої директору ЗОШ №7, ОСОБА_2 просив повідомляти його як батька, у випадку наміру ОСОБА_4 забрати будь-які документи зі школи та отримати будь-які довідки та без його згоди не відраховувати його сина ОСОБА_5 з навчального закладу (а.с. 32).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 15.09.2021, адресованої органу опіки та піклування Стрийської міської ради, ОСОБА_2 просив провести перевірку умов проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.35).

Згідно відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, на скаргу ОСОБА_2 від 17.08.2021, враховуючи те, що описаний у зверненні об`єкт розташований у межах населеного пункту с. Сокільники Львівської області - територіально розташований за межами повноважень Інспекції ДАБК у м. Львові, сарга скерована Державній архітектурно-будівельній інспекції України (а.с. 36).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, група нежитлових приміщень, підвал ХLII, загальною площею 5,3 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_28 , відомості про реєстрацію іншого речового права та про державну реєстрацію іпотеки відсутні; група нежитлових приміщень, підвал VII, VI загальною площею 20,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_29 , відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень відсутні (а.с. 86-87).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 04.10.2021, адресованої голові Грабовецько-Дулібської сільської ради та Службі в справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради, ОСОБА_2 просив провести обстеження житлово-побутових умов проживання в його будинковолодінні по АДРЕСА_2 на предмет наявності усіх необхідних умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.90).

Як вбачається з довідки Стрийської ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 Стрийської міської ради Львівської області від 12.10.2021 № 3.14-407, ОСОБА_31 навчається в 10-А класі Стрийської ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 Стрийської міської ради Львівської області (а.с. 96).

Згідно довідки Стрийської дитячої школи мистецтв №64 від 15.10.2021, ОСОБА_5 , 05.01.2010 навчався в Стрийській дитячій школі мистецтв. Зарекомендував себе як старанний, комунікабельний учень, підтримував дружні стосунки з учнями. Має середні художні здібності. Виконував план в повному обсязі, набув певних навичок та знань, із задоволенням відвідував навчання (а.с. 97).

Як вбачається з копії акту обстеження умов проживання Служби в справах дітей ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради від 11.10.2021, ОСОБА_32 - начальником служби у справах дітей, спеціалістом І категорії відділу соціального захисту населення ОСОБА_37, спеціалістом І категорії загального юридичного відділу ОСОБА_38, на підставі заяви ОСОБА_2 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено що для дітей є всі необхідні умови для проживання, всебічного розвитку та відпочинку. Для кожного є окрема кімната, які обладнана шафою, письмовим столом та ін. (а.с. 99).

Згідно відповіді Служби в справах дітей ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради від 12.10.2021 №50, ОСОБА_2 на його заяву від 05.10.2021 надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 100).

Згідно довідки президента КСТ «Пролісок» №7 від 13.10.2021, ОСОБА_15 протягом трьох років дійсно займається спортивними танцями в КСТ «Пролісок», брав участь в всеукраїнських змаганнях, був призером багатьох з них, брав участь у показових виступах та звітних концертах (а.с.101).

Згідно характеристики Стрийської ЗШ І-ІІІ ст. №7, ОСОБА_31 , 2006 року народження, учень 10-А класу навчається у Стрийській ЗШ І-ІІІ ст. №7 з другого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил і не потребує постійного контролю. Користується повагою серед вчителів, має авторитет серед товаришів. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Мати є членом загальношкільного батьківського комітету, відвідує засідання, піклується про дитину. Батько відвідував батьківські збори (а.с.102).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї, ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 , ознаки СЖО відсутні (а.с.103-107).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 22.10.2021, адресованої Службі в справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради, ОСОБА_2 просив надати висновок про встановлення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 108).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, ОСОБА_36 притягалась до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 369-2 КК України (а.с. 137).

Згідно вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 26.03.2014, ОСОБА_36 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 15300,00 грн., без спеціальної конфіскації (а.с. 138-140).

Згідно рішення ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області №107 від 15.12.2021, затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Грабовецько-Ділібської сільської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 163).

Як вбачається з висновку Комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до Служби в справах дітей ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради із заявою звернувся ОСОБА_2 щодо встановлення місця проживання його малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що ОСОБА_2 перебував в шлюбі з ОСОБА_4 і на даний час вони знаходяться в процесі розлучення. Від шлюбу в них народилися двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник повідомив, що його дружина ОСОБА_4 покинула свою сім`ю та переїхала в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області до своєї сестри в однокімнатну квартиру. 01.09.2021 Стрийським міськрайонним судом Львівської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 щодо встановлення місця проживання дитини з матір`ю, при цьому ОСОБА_2 подав зустрічний позов про встановлення місця проживання дитини з ним. Дитина - ОСОБА_5 , на даний час, згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 30.07.2021, проживає з матір`ю та навчається в 6 класі ліцею №5 ім. Кокорудзів Львівської міської ради. Згідно висновку оцінки потреб, ознак складних життєвих обставин в сім`ї немає. Згідно акту обстеження умов проживання від 11.10.2021, помешкання в якому проживає ОСОБА_2 , загальною площею 294,6 кв. м. складається з двох поверхів, має 4 просторі кімнати, кухню та коридор. Для дитини є всі необхідні умови для виховання та всебічного розвитку. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради від 05.11.2021 №05-21/1332, в будинку зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_31 , син - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_33 . Згідно характеристики з місця проживання, виданої Грабовецько-Дулібською сільською радою від 05.11.2021 №1334 ОСОБА_2 зарекомендував себе добре. Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ст. 160 СК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», беручи до уваги думку членів Комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 164). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов`язків є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 160 СК Сімейного кодексу України, право батьків на визначення місця проживання дитини: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За приписами частин першої-третьої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №310/3195/18 від 29.07.2020.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» вказано, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, судові органи держави зобов`язані прийняти усіх можливих заходів, передбачених законодавством Держави для вирішення спору між батьками дитини з урахуванням насамперед інтересів дитини та на захист її прав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16-ц сформульовано висновок про те, що відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60) Європейський суд зазначив, що, спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини ОСОБА_7 , належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами.

Кожна із сторін має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання.

Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині батько, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині мати.

Також судом враховано, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_7 протягом останнього року проживає з матір`ю.

Суд вважає, що об`єктивними обставинами, які свідчать про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_4 є те, що остання є матеріально забезпеченою, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, розвиток її особистості, забезпечує сина достатнім харчуванням, одягом, взуттям, часто відвідує школу, в якій навчається син, спілкується з класоводом та цікавиться розвитком сина. Крім того, школа, яку відвідує її син, знаходиться в місті проживання позивача.

Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах:

-свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.08.2017, виданого Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з якого вбачається, що сторони у справі ОСОБА_23 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2013 року, актовий запис №14 (а.с.8);

-свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 07.07.2021, виданого Стрийським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно якого ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1, батько: ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 (а.с.9);

-свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 07.07.2021, виданого Стрийським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно якого ОСОБА_31 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №18, батько: ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 (а.с.10);

-заяві від 27.07.2021, в якій ОСОБА_4 просить голову Сокільницької територіальної громади провести обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий фактично проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 ) та скласти відповідний акт (а.с.11);

-акті обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021, згідно якого комісією в складі: ОСОБА_24 , ОСОБА_35 , ОСОБА_25 , в присутності власника квартири АДРЕСА_4 було встановлено, що ОСОБА_5 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_4 за вищевказаною адресою з 10.07.2021. Умови проживання відповідають потребам дитини, яка забезпечена всім необхідним. Квартира належить сестрі матері - ОСОБА_36 на праві власності, яка проживає разом з ними. Дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, в квартирі є побутова техніка та все необхідне для навчання, виховання та розвитку дитини (а.с.12);

-листі ВК Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області №1794 від 30.07.2021, відповідно до якого ОСОБА_4 надано акт обстеження житлово-побутових умов фактичного проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13);

-довідці №96 від 28.07.2021 Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів Львівської міської ради, згідно якої ОСОБА_15 дійсно буде навчатись в Ліцеї №5 Франківського району м. Львова в 6 класі (а.с. 14);

-довідці Стрийської центральної районної лікарні від 29.07.2021, відповідно до якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на «Д» обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться (а.с. 15);

-висновку комісії з питань захисту прав дитини Львівської районної державної адміністрації №9/2 від 27 вересня 2021 року, з якого вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_26 та інші додані документи, заслухавши пояснення двох сторін, виходячи з інтересів малолітньої дитини, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, комісія з питань захисту прав дитини райдержадміністрація вирішила вважати можливим проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , за її місцем проживання (а.с. 90);

-витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_36 (а.с. 112);

-акті обстеження житлово-побутових умов від 30.08.2021, згідно якого ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; комісією в складі начальника соціального відділу Сокільницької сільської ради Полуситок О.М., спільно з головним спеціалістом соціального відділу Сокільницької сільської ради, депутатом Сокільницької сільської ради Гожемник Р.І. встановлено, що квартира знаходиться на 4 поверсі багатоквартирного будинку, житлова площа - 53,5 м.кв. та складається з одної кімнати, кухні, коридору, ванної кімнати; на праві особистої власності належить ОСОБА_36 . На даній площі проживають: ОСОБА_36 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Встановлено, що ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_5 проживає з 10.07.2021 року у гр. ОСОБА_36 (сестра). Умови проживання відповідають потребам дитини, яка забезпечена усім необхідним. В будинку чисто, прибрано (а.с.113);

-виписці АТ КБ «Приватбанк» від 16.10.2021, виданої ОСОБА_4 по карці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), згідно якої за договором SAMDNWFC5 за період 01.01.2021-01.10.2021 баланс на початок періоду становив 2300,00 грн, баланс на кінець періоду становив 6445,68 грн. (а.с. 114);

- характеристиці Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів, згідно якої ОСОБА_15 , 2010 року народження, учень 6 класу, навчається в даному ліцеї з вересня 2021 року. За час навчання показав себе як дисциплінований учень, активний в класі, обраний зборами учнів старостою класу. Багато уваги синові приділяє мати - ОСОБА_4 , яка привозить дитину до школи, допомагає при виконанні домашніх завдань. ОСОБА_7 завжди акуратний, охайний, користується авторитетом в колективі, з повагою ставиться до вчителів та старших людей (а.с. 115);

-довідці №149 від 24.09.2021 Ліцею №5 ім. Іванни та Іллі Кокорудзів Львівської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_15 дійсно навчається в Ліцеї №5 Франківського району м. Львова в 6-А класі (а.с. 116);

-виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , займається економічною діяльністю: роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (а.с.117);

-рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.10.2014, згідно якого визнано за …..право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок «А-2», загальною площею 294,6 м.кв., житловою площею 126,0 м.кв., господарську будівлю «Б», ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, вимощення І, що знаходиться по …….(а.с.118-119);

-постанові Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.08.2021, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с.133-135);

-відповіді ВК Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області вих. №635 від 28.03.2022 на адвокатський запит АО «Вуйцік і Походжай», згідно якої рішенням Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області №294 від 09.11.2021 було створено Службу в справах дітей Сокільницької сільської ради та затверджено її Положення. В подальшом, було прийнято рішення про внесення змін та викладення в новій редакції рішення №294 від 09.11.2021 «Про створення служби в справах дітей Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області» та затверджено в новій редакції Положення про Службу у справах дітей Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області. Було розпочата процедура проведення конкурсу на зайняття посади директора та інших спеціалістів Служби. Конкурсна процедура не завершена, державна реєстрація Служби не відбулась (а.с. 200).

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд враховує, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію щодо дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи та відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Львівської районної державної адміністрації №9/2 від 27 вересня 2021 року, розглянувши заяву ОСОБА_26 та інші додані документи, заслухавши пояснення двох сторін, виходячи з інтересів малолітньої дитини, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, комісія з питань захисту прав дитини райдержадміністрація вирішила вважати можливим проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , за її місцем проживання.

Вказаний висновок не визнавається судомо таким, що є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сім`я не перебуває в складних життєвих обставинах, а відтак на підставі наказу Міністерства соціальної політики №1005 від 13.07.2018 «Про затвердження форм обліку соціальної роботи з сім`ями/особами, які перебувають у складних життєвих обставинах» відсутня потреба в оцінці потреб сім`ї і складенні відповідного акту, як про це вказує представник відповідача в судовому засіданні, як на підставу не враховувати вказаний висновок при прийнятті рішення у справі.

Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим, згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

У ході розгляду справи було здійснено опитування малолітнього ОСОБА_7 в присутності батьків, представника третьої особи (органу опіки та піклування) та психолога щодо його думки відносно проживання з одним із батьків.

Малолітній ОСОБА_7 повідомив, що хоче проживати разом із матір`ю, яка турбується про нього та створила належні умови для навчання і розвитку.

З урахуванням зазначеного, виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема, прихильність до матері, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

При цьому відомостей про те, що існували чи існують будь-які протиріччя або перешкоди у спілкуванні дитини з батьком у період проживання з матір`ю судом не встановлено та матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

В судовому засіданні встановлено, що мати користується у малолітнього сина повагою та авторитетом. Про авторитет батька хлопчик під час надання пояснень у суді відповіді не надав, навпаки, вказав, що він не проти спілкуватися з батьком, але проживати разом бажає з матір`ю.

ОСОБА_7 виявив свою прихильність до матері, пояснив, що батька він любить, проте бажає проживати з матір`ю, яка дослухається до його думки.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з нею, суд враховує той факт, що дитина тривалий час, з народження і останній рік проживає разом з матір`ю та її сестрою, які створили всі необхідні умови проживання та навчання; дитина виявила свою прихильність до матері, пояснивши, що батько та його рідний брат проживають окремо, однак він їх постійно навідує, і даючи пояснення в судовому засіданні чітко ствердив, що бажає проживати з матір`ю, яку любить; мати дитини характеризується позитивно, її дохід є достатнім для забезпечення необхідних умов проживання та навчання дитини; умови проживання сина у матері задовільні, квартира охайна, чиста, у дитини є все необхідне для проживання та навчання; в ході бесіди з дитиною встановлено, що хлопчик емоційно прив`язаний до матері, дослухається її думки, мати користується у дитини авторитетом. Вік і рівень розвитку хлопчика дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Аналізуючи сукупність вказаних вище обставин, суд враховує при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дитини, бажання ОСОБА_7 проживати з матір`ю, той факт, що утриманням та вихованням сина займається мати. Поряд з цим, суд враховує, що за період проживання дитини із матір`ю, остання разом з батьком забезпечували всі життєві потреби неповнолітнього сина, піклуються про нього, мати забезпечує його розвиток та навчання, а тому вважає, за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Судом встановлено, що проживання сина з матір`ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

При цьому, суд враховує мотиви, викладені у постанові Верховного суду у справі №761/25544/19 від 14.02.2022, згідно яких судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

В судовому засіданні встановлено, що між сторнами є тривалий конфлікт і батьки малолітнього ОСОБА_7 не спілкуються між собою і перебувають в неприязних відносинах. В судовому засіданні позивачка дала показання про те, що відповідач постійно чинив на неї фізичний та психологічний тиск, у зв`язку з чим вона змушена була покинути місце постійного проживання, а відповідач причини розпаду сім`ї пояснити не зміг, заперечив факт застосування фізичного насильства. Найбільш вражаючим є той факт, що про насильство в сім`ї з боку батька по відношенню до матері розповів сам ОСОБА_7 в судовому засіданні, і підстави вважати, що він оговорив батька відсутні, як про це стверджує в судовому засіданні представник відповідача. Наведене, зокрема, суд вважає однією з причин, чому малолітній ОСОБА_7 виявив бажання проживати з матір`ю і викривлення вказаного факту стороною відповідача не спростовує висновки суду про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір`ю.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20), Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.08.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. за вчинення правопорушення відносно ОСОБА_13 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

На підставі наведеного, доводи щодо не співмірності житлової плоші обох батьків та відсутність у ОСОБА_7 окремої кімнати не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком.

Долучені позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи докази не є безумовною підставою вважати, що місце проживання неповнолітньої дитини слід визначити з ним, такі докази не дають суду достатніх підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Положеннями ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), забезпечпечено дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

З цією метою в ході судового засідання була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в присутності батьків, психолога, представника третьої особи висловив своє бажання проживати виключно з матір`ю.

Суд не бере до уваги висновок Комісії з питань захисту прав дитини про визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зважаючи на таке.

Відповідно до висновку про визначення місця проживання ОСОБА_2 перебував в шлюбі з ОСОБА_4 і на даний час вони знаходяться в процесі розлучення. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник повідомив, що його дружина ОСОБА_4 покинула свою сім`ю та переїхала в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області до своєї сестри в однокімнатну квартиру. 01.09.2021 Стрийським міськрайонним судом Львівської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 щодо встановлення місця проживання дитини з матір`ю, при цьому ОСОБА_2 подав зустрічний позов про встановлення місця проживання дитини з ним. Дитина - ОСОБА_5 на даний час згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 30.07.2021, проживає разом з матір`ю та навчається в 6 класі ліцею №5 ім. Кокорудзів Львівської міської ради. Згідно висновку оцінки потреб ознак складних життєвих обставин в сім`ї немає. Згідно акту обстеження умов проживання від 11.10.2021, помешкання в якому проживає ОСОБА_2 , загальною площею 294,6 кв. м. складається з двох поверхів, має 4 просторі кімнати, кухню та коридор. Для дитини є всі необхідні умови для виховання та всебічного розвитку. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ВК Грабовецько-Дулібської сільської ради від 05.11.2021 №05-21/1332, в будинку зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_31 , син - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_33 . Згідно характеристики з місця проживання, виданої Грабовецько-Дулібською сільською радою від 05.11.2021 №1334, ОСОБА_2 зарекомендував себе добре. Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини, керуючись ст. 160 СК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», беручи до уваги думку членів Комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2

Суд вважає, що висновок про визначення місця проживання дитини з батьком, не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в судовому засіданні і не спрямований на забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Так неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому засіданні висловив категоричну думку щодо бажання проживати разом з матір`ю, а не з батком, та вказав, що з відповідачем постійно бачиться, навідує його у Стрию , спілкується з братом ОСОБА_6 . Сам ж відповідач в судовому засіданні не заперечив, що ОСОБА_7 не проживає з ним з 2021 року.

Крім того, суд вважає, що органом опіки та піклування не у повному обсязі з`ясовано всі фактичні обставини справи, оскільки не заслухано пояснення матері та не з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_7 .

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що зазначений висновок не відповідає як інтересам малолітньої дитини, так і вимогам Закону, а тому до уваги такий не бере.

Таким чином, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд, виходячи з віку та статі дитини, зважаючи на думку дитини, вважає, що проживання дитини з батьком не забезпечить їй більш повний нормальний фізичний і духовний розвиток, а тому місце проживання дитини слід визначити разом з матір`ю.

Суд зазначає, що залишення дитини проживати із матір`ю, не розлучає дитину із батьком, яий без жодних перешкод вправі бачитися та спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, тому в цьому випадку порушення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року відсутнє.

Спростування доводів представника відповідача - адвоката Андрейківа Ю.Я., викладених у питаннях та відповідях у відзиві на позовну заяву та оголошених під час судових дебатів.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_36 , а відтак доводи представника відповідача з цього приводу до уваги судом не беруться. Безпідставними суд вважає також доводи про те, що відсутність житлового помешкання у власності позивача є перешкодою для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Аналогічно дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_4 є приватним підприємцем, має у власності магазин, де здійснює торгівлю, має постійний дохід, і наведене стороною відповідача не спростовано.

Такими, що суперечать предмету позовних вимог є доводи представника відповідача про поділ дітей між батьками, представник на власний розсуд трактує фактичні обставини справи, незважаючи на те, що діти самостійно вирішили з ким проживатимуть і це є їх вільний вибір. Діти постійно бачаться, спілкуються між собою і різне місце їх проживання не впливає на дружні і сімейні стосунки між ними. ОСОБА_7 з цього приводу в судовому засіданні не висловив жодного занепокоєння і навпаки вказав, що постійно бачиться з братом, вони разом проводять вільний час.

Некомфортне з точки зору представника відповідача проживання дитини та двох дорослих осіб в однокімнатній квартирі АДРЕСА_4 є вільною оцінкою представником вказаної обставини, на думку суду проживання в однокімнатній квартирі є набагато кращим для дитини, аніж проживання в житловому будинку 300 м.кв., де батько чинить психологічний тиск на мати, в присутності малолітньої дитини, і піднімає на неї руку, про що вказав в судовому засіданні малолітній ОСОБА_7 , підтверджуючи таким чином показання позивача в судовому засіданні.

Припущеннями суд вважає твердження представника відповідача про наявність надзвичайних ситуацій, які перешкоджатимуть позивачу дістатися до школи з місця праці, оскільки в судовому засіданні встановлено, що у м. Львові працює її рідна сестра ОСОБА_36 , яка допомагає позивачу у вихованні дитини і систематично забирає дитину зі школи.

В даному випадку суд зауважує, що долучені стороною відповідача докази притягнення сестри позивача до кримінальної відповідальності не впливають жодним чином на висновки суду про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_36 працює адвокатом, має у власності власне помешкання.

Припущеннями суд вважає доводи сторони відповідача про те, що поділ дітей однієї статі між батьками спричинить виключно дитячі стреси, так як останні змушені будуть повністю змінити свій побут та будуть позбавлені сформованого постійного спілкування.

Висновки суду за результатами позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, інші доводи сторони відповідача не аналізуються і не спростовуються, оскільки не впливають на висновки суду про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Виходячи із обставин справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність малолітнього ОСОБА_7 до матері, його бажання проживати з нею, що суд покладає в основу прийнятого рішення, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. При цьому, суд зауважує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро /адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро /адвокатського об`єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро /адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/ адвокатським об`єднанням.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

В справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що повноваження адвоката Походжай О.О. на представництво інтересів ОСОБА_4 підтверджено ордером серії ВС №1070492 від20.09.2021, виданого на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2021 (а.с.37); свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001398 від 13.03.2019 (а.с.38).

Згідно меморіальних ордерів від 24.11.2021, 15.12.2021 (а.с.152,153), ОСОБА_4 сплатила на користь Лігал Джет Адвокатського об`єднання, в якому згідно ордеру працює адвокат Походжай О.О. - кошти в сумі 5000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 15.12.2021 до договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2021 (а.с.154), виконавцем (Походжай О.О.) від імені замовника ( ОСОБА_4 ) виконано наступний обсяг робіт: вивчення судової практики, визначення правової позиції у справі - 1000 грн., підготовка цивільного позову, участь в судових засіданнях 23.11.2021, 25.10.2021, 28.09.2021, 16.12.2021 - 4000 грн, а всього - 5000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання адвокатом Походжай О.О. правової допомоги позивачу при розгляді справи, вважає розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000, 00 грн. обгрнутованою, з огляду на наступне.

Суд вважає, що витрати в сумі 5 000, 00 грн. є співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, предмет спору у даній справі є складним, потребує вивчення певного обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума 5000,00 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) вказано, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомог не спростовав».

Зважаючи на те, що стороною відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлено та відповідних доказів не подано, суд вважає, що у зв`язку із задоволенням позову, понесені ОСОБА_4 витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Походжай Ольга Олексіївна, місцезнаходження: м. Львів, вул. В.Великого, 4, офіс 208;

Представник позивача: ОСОБА_36, місцезнаходження: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Представник відповідача: адвокат Андрейків Юрій Ярославович, місце знаходження: АДРЕСА_5 .

Представник третьої особи Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації: Дмітрієва Олеся Вікторівна, АДРЕСА_6;

Представник третьої особи Служби у справах дітей Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області: Сера Тетяна Олегівна, місцезнаходження: Львівська обл., Стрийський р-н, с. Дуліби, вул. Шевченка,170а.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення

виготовлено 29.04.2022

Головуючий суддя В.Л.Бучківська