справа № 198/82/22
провадження № 2/0198/67/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Савченка С.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду смт Юр`ївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батькові, ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та дружині батька, ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) належав будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що після смерті вказаних осіб, з 2003 року, тобто більше 19 років безперервно та відкрито володіє об`єктом нерухомого майна, підтримує його у належному стані, несе витрати на його утримання. На підставі викладеного позивач вважає, що в порядку набувальної давності має право вважати вказаний об`єкт нерухомого майна своєю власністю, яке просить визнати за ним на підставі ст. 344 ЦК України.

Ухвалою суду від 21.03.2022 відкрито загальне позовне провадження.

11.04.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 21.04.2022 позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи за відсутності представника, при цьому просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 20.03.2009 (а.с. 17).

Також ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 16).

Технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , містить відомості про те, що власниками нерухомості в рівних частках є померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , при цьому правовстановлюючих документів про право власності останніх матеріали справи не містять (а.с. 10-12).

Відповідно до акта обстеження догляду (опікування) домогосподарством за вказаною адресою, складеного 03.02.2022 депутатом Юр`ївської селищної ради Нездойминогою О.М. за участю сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з 2003 року і до теперішнього часу ОСОБА_6 приводить до належного стану подвір`я, город, за необхідності робить косметичний ремонт житлового будинку і паркану. Разом з тим, згідно з довідкою Варварівського старостинського округу виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради у спірному житловому будинку ніхто не зареєстрований (а.с. 15).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили, що більше десяти років позивач опікується домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, здійснює косметичний ремонт, обробляє город, однак постійно в будинку не проживає.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

За набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18.

Таким чином, сам по собі факт користування ОСОБА_1 будинком, прибудинковою територією та проведення ремонтних робіт не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Встановлено, що позивач був завжди обізнаний про те, що власниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яке він просить визнати право власності за набувальною давністю, були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому не можна вважати володіння позивачем будинком, який залишився після їх смерті, добросовісним в розумінні статті 344 ЦК України.

Смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після їх смерті або неприйняття спадкоємцями спадщини, не давали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

З огляду на твердження ОСОБА_1 , що він є сином, тобто спадкоємцем першої черги за законом, принаймні одного з померлих власників майна, право позивача на набуття нерухомості у власність може бути захищено в порядку, передбаченому Розділом VII «Спадкове право» Цивільного кодексу 1963 року.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що в позові слід відмовити, оскільки позивачем не доведено сукупності всіх умов та підстав для звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Відомості про учасників справи:

- ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 );

-Юр`ївська селищна рада Павлоградського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська область, Павлоградський район, смт Юр`ївка, вул. Центральна, буд. 67/1, ).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги через Юр`ївський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 21 квітня 2022 року.

Суддя І. О. Гайдар