Справа № 346/1292/22
Провадження № 2-о/346/89/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Пятковського В.І.,

за участю секретаря Матушевської Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьк у віці 85 років померла її баба, ОСОБА_2 , останнє місце проживання померлої зазначено - Донецька Народна Республіка. Лікарським свідоцтвом про смерть № 18 від 23 березня 2020 року встановлено причину смерті : постінфарктний атеросклероз з гіпертонічною хворобою. Для проведення реєстрації смерті ОСОБА_1 , заявниця звернулася до Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Однак, їй відмовлено у проведенні реєстрації у зв`язку з відсутністю належних документів, що підтверджують факт смерті.

Просить встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Донецьк, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк на тимчасово окупованій території України.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, доходить наступних висновків.

Відповідно до даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 травня 1989 р. заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьком вказано ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27 серпня 1959 р., ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сталіно, на даний час Донецьк, народився ОСОБА_4 , в графі мати якого записана ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 16 травня 1989 року за № 703 в Кіровському районі м. Донецьк у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_1 , заявниця у справі (а.с.7).

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 08 травня 2009 року встановлено, що заявниця змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « ОСОБА_1 » (а.с. 9).

Довідкою ТОВ «Коломия Люкс-Сервіс», встановлено, що заявниця проживає без місця реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2018 року по даний час (а.с. 8).

Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 23 березня 2020 року ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк (а.с.17).

Разом з тим, суд констатує, що видане Кіровським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції ДНР свідоцтво про смерть не є підтвердженням факту смерті баби заявниці ОСОБА_2 , створює заявниці перешкоди та робить неможливим оформлення її спадкових прав.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 18 від 23 березня 2020 року виданого відносно покійної встановлено причину смерті: постінфарктний атеросклероз з гіпертонічною хворобою (а.с. 18)

Заявниця зверталась до Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із листом про державну реєстрацію смерті баби ОСОБА_2 . Однак 12 квітня 2022 року їй надано відмову у проведенні державної реєстрації смерті мотивовану тим, що свідоцтво про смерть на ОСОБА_1 видане на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до ч.1 ст.18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Таким чином, документи, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України.

Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України.

Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Донецьк.

Згідно з положеннями Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 №52/5, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Пунктом 1 розділу 5 зазначених вище Правил визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

В той же час з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilacu and Others v. Moldova and Russia») та Консультативного висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), суд, виходячи з інтересів громадян України, що проживають на окупованій території, а також того, що встановлення факту смерті особи має ключове значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, як виняток, під час розгляду справи в порядку ст. 317 ЦПК України, повинен брати до уваги документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України та оцінює їх разом з іншими доказами в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Отже, судом встановлено, що встановлення факту смерті має для заявниці юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість здійснити державну реєстрацію смерті її баби та отримати відповідне свідоцтво про смерть, а також реалізувати свої спадкові права, встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч. 2 ст.247, ст.ст.12, 81, 263-265, 273, 293-294, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно надіслати до Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),для державної реєстрації смерті особи.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення, через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П`ятковський В. І.