Справа № 199/5455/21
(2/199/280/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Ткаченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання судового рішення.

Позові вимоги обґрунтовуючи тим, 16.09.2015 апеляційним судом Дніпропетровської області розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2013 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. За наслідками розгляду рішення, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів. Механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 у розмірі 465 203,00 грн.

16.10.2015 на підставі вказаного рішення суду, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби.

13.11.2015 постановою старшого державного виконавця було відкрито виконавче провадження №49400186 та запропоновано боржнику ОСОБА_2 самостійно виконати рішення суду до 20.11.2015.

Однак, протягом усього часу перебування виконавчого документа на виконанні, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Згідно відповіді начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.07.2021 вбачається, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 49400186, сума заборгованості на день надання відповіді складає 465 203,00 грн. Також зазначено, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків, на виклики державного виконавця не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням то право про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі такого позову.

Отже, стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання відбувається за останні три роки, тобто з 20.07.2018 по 19.07.2021 та відповідно до розрахунку 3% річних складає 41 868,27 грн., інфляційні збитки 107 342,15 грн.

На підставі зазначеного, позивач просить стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 107 342 грн. 15 коп. та 3 % річних у розмірі 41 868 грн. 27 коп. за прострочення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а всього 149 210 грн. 42 коп.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

05.04.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином. Надавши через канцелярію суду відповідь на відзив, в якому, крім іншого, наполягала на задоволення позовних вимог у повному обсязі. (а.с.55-56).

Представник позивача адвокат Шахторін А.С., у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с.28-30).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 у розмірі 465 203,00 грн. (а.с.14-15).

16.10.2015 на підставі вказаного рішення суду, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби. (а.с.13).

13.11.2015 постановою старшого державного виконавця було відкрито виконавче провадження №49400186 та запропоновано боржнику ОСОБА_2 самостійно виконати рішення суду до 20.11.2015.

Однак, протягом усього часу перебування виконавчого документа на виконанні, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Згідно відповіді начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.07.2021 вбачається, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 49400186, сума заборгованості на день надання відповіді складає 465 203,00 грн. Також зазначено, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків. (а.с.7).

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 15 000 грн. 00 коп., то суд зазначає наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - Серії ДП №2890 від 11.02.2015 на ім`я адвоката Шахторіна А.С.; копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2021. серії АЕ №1081496; Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.07.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; Додаткова угода до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.07.2021; Аки виконаних робіт (наданих послуг) від 07.04.2022; копію квитанції № 38966 від 16.07.2021 на суму 2 000 грн.; копію квитанції № 42094 від 06.08.2021 на суму 3 000 грн.; копію квитанції № 49340 від 31.08.2021 на суму 2 000 грн.; копію квитанції № 117313 від 08.11.2021 на суму 3500 грн.; копію квитанції № 32968 від 11.02.2022 на суму 2 000 грн.. а всього на суму 12 500 грн.. однак сторонами було погоджено суму гонорара адвоката у ромізі 15 000 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пов`язана з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1492 грн. 10 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 158, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання судового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційні витрати у розмірі 107 342 грн. 15 коп. та 3 % річних у розмірі 41 868 грн. 27 коп. за прострочення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а всього 149 210 (сто сорок дев`ять тисяч двісті десять) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1492 грн. 10 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн., а всього 16 492 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

05.04.2022