Постанова

Іменем України

22 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 639/2850/20

провадження № 61-4736св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю, Коломієць Г. В., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Міщенко Наталія Валеріївна, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року у складі судді Гаврилюк С. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Московський ВДВС у м. Харкові).

На обґрунтування скарги посилався на таке. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року у справі № 2-485/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 94 096,67 грн та судові витрати у розмірі 1 120,49 грн у рівних частках з кожного.

На виконання зазначеного судового рішення 01 вересня 2010 року виданий виконавчий лист № 2-485/10, який пред`явлено до примусового виконання.

Постановою Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Дзержинський ВДВС Харківського МУЮ) від 24 січня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26300913 та накладено арешт на все належне йому нерухоме майно у межах суми 94 096,67 грн, а постановою Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 15 лютого 2013 року накладено арешт на все його майно.

Постановою Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 11 серпня 2014 року виконавче провадження № 26300913 закінчено з направленням виконавчих документів за належністю до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, який у 2016 році змінив найменування на Московський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Московський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року в частині стягнення з нього грошових коштів у розмірі 94 096,67 грн на користь банку скасовано, у задоволенні позову до нього відмовлено.

На його звернення про зняття арешту з майна Московський ВДВС у м. Харкові у відповіді від 18 лютого 2020 року № 39275 послався на те, що арешт накладений Дзержинським ВДВС Харківського МУЮ, тому для вирішення питання про зняття арешту необхідно звертатися до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Шевченківського ВДВС у м. Харкові), який є правонаступником Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ.

Водночас на його звернення Шевченківський ВДВС у м. Харкові відповів, що виконавче провадження № 26300913 закінчено та направлено за належністю до Московського ВДВС у м. Харкові.

01 квітня 2020 року заявник повторно звернувся до Московського ВДВС у м. Харкові з клопотанням про зняття арешту та отримав відповідь про відсутність станом на час звернення відкритих виконавчих проваджень на його ім`я та відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника.

Посилаючись на протиправну бездіяльність Московського ВДВС у м. Харкові щодо невчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з його майна, ОСОБА_1 просив поновити пропущений з поважних причин строк на подання скарги; визнати протиправною бездіяльність Московського ВДВС у м. Харкові щодо відмови у задоволенні його клопотання від 01 квітня 2020 року про зняття арешту, накладеного постановами від 24 січня 2011 року та від 15 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № 26300913 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року за виконавчим листом від 01 вересня 2010 року; зобов`язати Московський ВДВС у м. Харкові закінчити виконавче провадження № 26300913 щодо нього; зняти арешт, накладений на його нерухоме майно постановою від 24 січня 2011 року у межах виконавчого провадження № 26300913; скасувати запис про арешт, накладений постановою від 24 січня 2011 року за виконавчим провадженням № 26300913, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 11475582; зняти арешт, накладений постановою від 15 лютого 2013 року у межах виконавчого провадження № 26300913 на транспортні засоби: «IVECO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, синього кольору; «MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1989 року випуску, сірого кольору; ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1999 року випуску, коричневого кольору; виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників у зв`язку з виконавчим провадженням № 26300913.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 у частині вимог щодо зобов`язання Московського ВДВС у м. Харкові закінчити виконавче провадження № 26300913 щодо ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у провадженні Московського ВДВС у м. Харкові не перебували виконавчі провадження № 26300913, № 155/5, у межах яких накладено арешт на майно боржника. Оскільки рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року у справі

№ 2-485/10 частково скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року, зокрема в частині стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 94 096,67 грн на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено, то ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом про звільнення належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна з-під арешту.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2021 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) державний виконавець позбавлений права самостійно зняти арешт, накладений на майно боржника. Тому Московський ВДВС у м. Харкові, відмовивши у знятті арешту з майна, вимоги законодавства не порушив.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій посилаючись на те, що статтею 37 Закону № 1404-VIII не передбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого листа стягувачу внаслідок відсутності майна у боржника, не врахували, що у заявника відсутній борг перед стягувачем, а тому виконавець мав зняти арешт, накладений на все його майно. Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що заявник має звернутися з вимогами про знаття арешту у порядку позовного провадження.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права: статей 12, 37, 49, 59 Закону № 1404-VIII, статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Міщенко Н. В., на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, в тому числі ухвали суду першої інстанції на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця після їх апеляційного перегляду, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди встановили, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року у справі № 2-485/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № М-015-08-ФО-02 у розмірі 94 096,67 грн, в тому числі суму простроченої заборгованості за кредитом - 11 730,42 грн, суму строкової заборгованості за відсотками - 157,97 грн, суму простроченої заборгованості за відсотками - 940,48 грн, пеню за прострочення погашення кредиту - 63 664,05 грн, пеню за прострочення погашення відсотків - 17 603,75 грн. Стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 державне мито у розмірі 100,49 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн у рівних частинах з кожного (т. 1, а. с. 23).

На виконання зазначеного рішення 01 вересня 2010 року Жовтневий районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-485/10, а 29 березня 2013 року - дублікат виконавчого листа № 2-485/10.

Постановою Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 24 січня 2011 року на виконання виконавчого листа від 01 вересня 2010 року № 2-485/10 відкрито виконавче провадження № 26300913.

Постановою Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 15 лютого 2013 року у межах виконавчого провадження № 26300913 накладено арешт на автомобілі «IVECO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , синього кольору; «MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1989 року випуску, сірого кольору номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1999 року випуску, легковий - В, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , що належать боржнику ОСОБА_1 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 21).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана від 09 квітня 2020 року № 206500110 постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 24 січня 2011 року про відкриття виконавчого провадження № 155/5 накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , у межах 94 096,67 грн (т. 1, а. с. 55).

Також встановлено, що постановами Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 11 серпня 2014 року виконавчі провадження № 26300913, № 37507506 закінчені на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV ) (направлення виконавчого документа за належністю до відділу державної виконавчої служби (т. 1, а. с. 16 зворот-18, 52-53, 101-102, 104).

Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області відкриті виконавчі провадження № 44779015, № 44779126 з виконання виконавчого листа

№ 2-485/10, за якими вчинялися виконавчі дії.

Постановою Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 29 березня 2017 року ВП № 44779015 виконавчий лист № 2-485/10, виданий 29 березня 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 373,50 грн повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (т. 1, а. с. 56).

Постановою Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 29 березня 2017 року ВП № 44779126 виконавчий лист № 2-485/10, виданий 29 березня 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 94 096,67 грн, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (т. 1, а. с. 57).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 серпня 2010 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року скасовано в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № М-15-08-ФО-02 у розмірі 94 096,67 грн та в частині стягнення із ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року

№ М-15-08-ФО-02 відмовлено (т. 1, а. с. 24-26).

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до Московського ВДВС у м. Харкові заяву, у якій, зокрема, просив зняти арешт з його нерухомого майна та отримав відповідь від 18 лютого 2020 року за № 39275 із зазначенням, що на примусовому виконанні перебували такі виконавчі провадження:

ВП № 44779126 з примусового виконання виконавчого листа від 29 березня 2013 року № 2-485/10, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 94 096,67 грн, яке у подальшому завершено на підставі пункту 2 статті 47 Закону № 606-XIV;

ВП № 44779015 з примусового виконання виконавчого листа від 29 березня 2013 року № 2-485/10, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 373,50 грн, яке надалі завершено на підставі пункту 2 статті 47 Закону Закон № 606-XIV.

Щодо вимоги заявника про зняття арешту за реєстраційним номером № 11475582, то зазначено, що арешт накладений Дзержинським ВДВС Харківського МУЮ постановою про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2011 року № 155/5, а тому для вирішення питання про зняття арешту запропоновано звернутися до Шевченківського ВДВС у м. Харкові (т. 1, а. с.14, 15, 48, 49).

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до Шевченківського ВДВС у м. Харкові заяву, в якій, зокрема просив зняти арешт з його нерухомого майна, та отримав відповідь від 26 лютого 2020 року № 37102/14.6-39 із зазначенням, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № 26300913, № 37507506, № 37508102 з примусового виконання виконавчих листів № 2-485/10, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення коштів із ОСОБА_1 . Внаслідок вжитих заходів виконавчі провадження були закінчені 11 серпня 2014 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-XIVта направлені до Московського ВДВС Харківського МУЮ. На цей час відкритих виконавчих проваджень за виконавчими листами № 2-485/10, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення коштів із ОСОБА_1 у відділі немає (т. 1, а. с. 16, 19, 50, 51).

02 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до Московського ВДВС у м. Харкові заяву, в якій просив зняти арешти, накладені постановами від 24 січня 2011 року та 15 лютого 2013 року, та отримав відповідь від 09 квітня 2020 року № 61366 про те, що станом на 09 квітня 2020 року немає підстав для зняття арешту з майна боржника та запропоновано звернутися до суду для подальшого вирішення питання у судовому порядку, а також про те, що станом на 09 квітня 2020 року відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , на примусовому виконанні у Московському ВДВС у м. Харкові не перебуває (т. 1, а. с. 4, 5, 6, 54).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна)державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIVвиконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 606-XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні приписи містяться у статті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас у випадку повного виконання виконавчого документа чи у разі, якщо судове рішення, яке було підставою для видачі виконавчого листа скасовано, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Згідно з частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Отже, оскільки на виконанні у виконавчій службі відсутні виконавчі провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-485/10 та враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року у справі

№ 2-485/10 рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 серпня 2010 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року скасовані в частині стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № М-15-08-ФО-02 у розмірі 94 096,67 грн та в частині стягнення із ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору та у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № М-15-08-ФО-02 відмовлено, то наявні підстави для визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби та зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 26300913, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що Дзержинський ВДВС Харківського МУЮ, завершуючи виконавче провадження № 26300913 (у межах якого були накладені арешти) та направляючи виконавчий лист за належністю до відповідача на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, не міг зняти накладений арешт на все майно позивача. Водночас Московський ВДВС у м. Харкові після звернення заявника до нього із заявою про скасування арештів не врахував, що рішення про стягнення з боржника заборгованості скасоване, а тому підстави для збереження чинності арештів майна боржника відсутні.

Враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном.

Суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зняття арешту.

Також помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що заявник має звертатися з вимогами про зняття арешту у порядку позовного провадження.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Отже, з урахуванням вимог скарги, суди попередніх інстанцій під час її розгляду, встановивши обставини справи, дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для її задоволення в частині визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту та зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника, накладеного згідно з постановами державного виконавця від 24 січня 2011 року та від 15 лютого 2013 року за виконавчим провадженням № 26300913.

Водночас Верховний Суд враховує, що вимоги скарги про зобов`язання Московський ВДВС у м. Харкові закінчити виконавче провадження № 26300913 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року залишені без розгляду, а тому касаційна скарга в частині вимог про ухвалення нового рішення та зобов`язання виконавчої служби закінчити виконавче провадження № 26300913 не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, другою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу меж, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій, внаслідок неправильного застосування вищевказаних норм матеріального права та порушення норм процесуального права дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення скарги.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалення нового рішення про часткове задоволення скарги, то з Московського ВДВС у м. Харкові на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору. Заявник сплатив судовий збір: за подання апеляційної скарги - 420, 40 грн, за подання касаційної скарги - 454,00 грн.

Тому з Московського ВДВС у м. Харкові на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 874,40 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Міщенко Наталія Валеріївна, задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності щодо незняття арешту та зобов`язання зняти арешт скасувати, ухвалити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту та зобов`язання зняти арешт задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту, накладеного постановами Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 24 січня 2011 року та від 15 лютого 2013 року у межах виконавчого провадження № 26300913 на все нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Зобов`язати Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт, накладений постановамиДзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 24 січня 2011 року та від 15 лютого 2013 року у межах виконавчого провадження № 26300913 на все нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Стягнути із Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 874,40 грн - витрати зі сплати судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

С. О. Погрібний

В. В. Яремко