ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2238/22 Справа № 209/3641/20 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городнича В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк"

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживачів.

В обгрунтування ОСОБА_1 зазначала, що 22.05.2018 року між нею та АТ "Ідея Банк" укладено кредитний договір №Р36.13022.003962815. Відповідно до п.1.1. договору, загальний розмір кредиту 100000,00 грн., що включає страховий платіж, однак, за кредитним договором, згідно з графіком щомісячних платежів, до сум, що підлягають сплаті включається комісія (плата за обслуговування). Позивач зазначає, що відповідачем не було повідомлено її письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору, відповідач скористався необізнаністю ОСОБА_1 для здійснення правильного вибору при підписані оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а АТ "Ідея Банк" в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Після укладення кредитного договору, позивачу стало відомо, що встановлена Банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі, а тому позивач просить визнати п.1.10 Кредитного договору №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Ідея Банк" недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживачів - задоволено.

Визнано недійсним пункт 1.10. Кредитного договору №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Ідея Банк".

Зобов`язано Акціонерне товариство "Ідея Банк" здійснити перерахунок грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Стягнуто з Акціонерне товариства "Ідея Банк" на користь держави судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі АТ "Ідея Банк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року просить рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року у справі №209/3641/20 скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено Кредитний договір №Р36.13022.003962815 (а.с. 9-10).

Відповідно до п.1.1.-1.4. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит у сумі 100000,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою річної змінюваної процентної ставки в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 9% (маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 18,5 %.

Відповідно до п.1.12. Кредитного договору, позичальник надає згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя.

Згідно п.2.1. Кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості 60 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості.

Пунктом 5.7. Кредитного договору передбачено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 97,14775086%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 308028,17 грн.

Відповідно до колонок 9, 10 Таблиці п.6.1. Кредитного договору реальна річна процента ставка складає 97,14775086 %, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 308 028 грн. 17 коп.

Як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит - стандартизована форма), Банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,55 % щомісячно від початкової суми кредиту. Витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит. (а.с. 27).

Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п.6.1. Кредитного договору плата за обслуговування (як платежі за додаткові та супутні послуги банку) складає усього 144 456 грн. 00 коп., яку позичальник повинен сплачувати на транзитний рахунок № НОМЕР_1 відкритий у Банку в період з 22.06.2018 року по 22.05.2023 року 60 (шістдесятьма) щомісячними внесками, згідно Графіку платежів (а.с. 10).

Умовами п.1.10. Кредитного договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунку позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку із використанням різних каналів зв`язку тощо - позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти споживача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно пунктів 3.2.1. та 3.2.4. Кредитного договору позичальник має право: одержувати через банк інформацію про заборгованість за цим договором; не частіше одного разу на місяць вимагати у Банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом, а тому встановлена відповідачем у п. 1.10. Кредитного договору плата за такі дії є несправедливою умовою та суперечить самому ж Кредитному договору.

Крім того, згідно п.4.2.1. Кредитного договору, Банк зобов`язався надавати Позичальнику консультації з питань виконання Договору кредиту.

Як, вбачається з Додатку до Паспорта споживчого кредиту - Графіку щомісячних платежів за кредитним договором наданого відповідачем, за період з 22.06.2018 р. по 22.05.2023 року позивач повинен сплатити 100 000,00 грн. на погашення суми кредиту, 63572,17 грн. процентів за користування та 144 456,00 грн. плати за обслуговування, що становить більше загальної суми платежів за тілом кредиту.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що платежі на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту призводять до істотного дисбалансу сторін, спрямовані на шкоду позивачу та суперечить принципу добросовісності, оскільки плата за обслуговування кредиту становить більше загальної суми платежів за тілом кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що п.1.10. Кредитного договору є несправедливою умовою договору, а оплата за такі дії є незаконною, оскільки зазначена інформація (у п.1.10. Кредитного договору) повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення суми тіла кредиту по кредитному договору №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року, що буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

Дані висновки узгоджуються із позицією Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 у аналогічній справі та по аналогічних умовах кредитного договору за участю Відповідача - АТ «Ідея Банк».

Доводи апеляційної скарги АТ "Ідея Банк", що пункт 1.10. кредитного договору має на меті надання інформації (щодо кредиту) без звернення позивача і є платною послугою, що було узгоджено з позивачем, колегія суддів вважає такими, що суперечать діючому законодавству, оскільки зазначені послуги про надання інформації з приводу виконання кредитного договору відповідно до ч.1ст.Закону України «Про споживче кредитування» АТ "Ідея Банк" повинен надавати безоплатно, а отже п.1.10. Кредитного договору суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними, крім того, метою кредитного договору є отримання споживчого кредиту (кредитних коштів), а не оплата інформаційних послуг(без звернення позивача) вартість яких перевищує тіло кредиту.

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова