КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2301/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 359/2187/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Борець Є.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння предметом іпотеки,

встановив:

У березні 2020 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання домоволодіння предметом іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №0, за яким АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 150 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 13 червня 2028 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,2% річних.

В той же день АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір іпотеки № 3723, за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0159 в с. Щасливе Бориспільського району.

11 липня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №0, за яким АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 120 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 11 липня 2018 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,0% річних.

В той же день АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір іпотеки №3891, за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0064 в с. Щасливе Бориспільського району.

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу №1, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договорами про надання споживчих кредитів № від 13 червня 2007 року та №0 від 11 липня 2007 року.

В той же день ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кей-Колект» договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. За цим договором ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договорами іпотеки № 3723 від 13 червня 2007 року та № 3891 від 11 липня 2007 року.

Вказує, що на іпотечних земельних ділянках був збудований житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Тому ТОВ «Кей-Колект» просить суд визнати вказане домоволодіння предметом іпотеки за договорами іпотеки №3723 від 13 червня 2007 року та №3891 від 11 липня 2007 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано домоволодіння по АДРЕСА_1 предметом іпотеки за договором іпотеки №3891, укладеним 11 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною та зареєстрованим в реєстрі за №1039.

У задоволенні позову в частині вимоги про визнання домоволодіння предметом іпотеки за іншим договором іпотеки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» витрати на оплату судового збору в розмірі 1051 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з двома однаковими за змістом апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних скарг вказує, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було побудоване та зареєстроване ще у 2007 році (13.12.2007) у відкритому, офіційному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Тому на момент виникнення будь-яких правовідносин сторін, держави, щодо домоволодіння відповідна норма права -ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у тій редакції, у якій її застосував суд, не існувала. Застосування судом ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» - суперечить її змісту та фактичним обставинам справи. Крім того, що вказана норма не підлягає застосуванню відповідно до правил дії закону у часі.

Суд не дослідив, у рішенні не визначив і не аналізував, що відповідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки починаючи з 04.02.2019, лише якщо: предмет іпотеки було реконструйовано, або щодо нього було проведено самочинне будівництво; об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Іпотечний договір у даному випадку не містить жодних умов про те, що новостворені об`єкти нерухомості на земельній ділянці можуть вважатись також предметом іпотеки. Неправомірне, без жодних чітко визначених підстав, які були би прямо вказані у законодавстві України, визнання домоволодіння предметом іпотеки прямо позбавляє власника, відповідача, повного обсягу права власності. Зазначає, що ст. 5 Закону України «Про іпотеку» виділяє саме самочинне будівництво. У даному випадку домоволодіння не є таким, а є правомірно збудованим об`єктом. Отже, застосовувати до домоволодіння зазначену норму і вважати, що воно стало предметом іпотеки, немає жодних законних підстав.

Зазначає, що частини 4 та 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» взагалі не застосовані до наявних правовідносин. Стверджує, що жодна норма права не визначає можливості визнання предметом іпотеки того будинку, який був правомірно збудований на переданій у іпотеку земельній ділянці. Крім того, позивач не обґрунтовує те, яке саме право позивача порушене і якими нормами законодавства це встановлено.

Звертає увагу на те, що фактом створення домоволодіння (законного створення і реєстрації права власності) жодні права позивача не порушені. Зокрема, своє право кредитора позивач має правомірну можливість захищати різними законними способами: стягнення боргу - грошової суми кредиту, звернення судом стягнення на предмет іпотеки. Посилається на правову позицію Верховного Суду у постановівід 02.10.2019 р. у справі № 317/2966/13.

Крім того, судом порушено вимоги ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України, а саме прийнято до матеріалів справи новий доказ від позивача на стадії дослідження матеріалів справи, після завершення розгляду справи по суті, який не було надіслано на адресу відповідача позивачем.

Посилається на те, що суд у оскаржуваному рішенні не обґрунтував підстави незастосування строку позовної давності, про який заявив відповідач. Звертає увагу на те, що під час укладення відповідних договорів у 2011 році позивач знав і повинен був знати про те, що на земельній ділянці ще у 2007 році побудовано домоволодіння. Вважає, що позовна давність розраховується від 2007 року, тобто з моменту внесення відомостей про домоволодіння до Реєстру 13.12.2007 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Кей-Колект» - Федянін В.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Стверджує, що апелянт не врахував того, що пунктом 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» визначено: «Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.»

Оскільки зобов`язання по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.07.2007 року та Договору іпотеки №3891 від 11.07.2007 року виникли до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та продовжують існувати після введення його в дію, то іпотечні відносини між сторонами не є припиненими, а отже і стаття 5 Закону України «Про Іпотеку», частина якої була доповнена прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII від 03.07.2018 року - підлягає до застосування до правовідносин між позивачем та відповідачем. Аналогічної думки дійшов і Верховний Суд, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року по справі № 465/3458/15-ц.

У відповіді на відзив представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» не може бути застосований до даних правовідносин, оскільки предметом позову не є реалізація прав позивача як іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, чи інші вимоги що до суті реалізації наявних правовідносин іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а навпаки, предметом позову є «виникнення нових правовідносин іпотеки», що ґрунтується на нормі закону (зміненій нормі ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку») - «визнання об`єкту майна предметом іпотеки».

Між тим, домоволодіння відповідача було побудоване ще у 2007 році (13.12.2007) та зареєстроване у відкритому, офіційному Реєстрі прав власності на нерухоме майно і до 04.02.2019 (введення закону у дію) - жодні відносини (чи спір) між сторонами щодо цього домоволодіння не виникали.

Домоволодіння - не є «поліпшенням» чи «зміною, чи доробкою» земельної ділянки (як про це зазначено у договорі іпотеки); домоволодіння - не є самочинним будівництвом (що доведено матеріалами справи), а є окремим об`єктом власності, правомірно збудованим окремим нерухомим майном, із належним чином зареєстрованим правом власності.

Особливо вказана вимога закону (ст. 5 Закону України «Про іпотеку») виділяє саме «самочинне будівництво» - як обов`язкову умову, «диспозицію» статті (умова, коли стаття вступає у дію). Оскільки у даному випадку-домоволодіння не є таким (самочинно збудованим), а є правомірно збудованим об`єктом, то застосовувати до домоволодіння ст. 5 Закону України «Про іпотеку» і вважати, що воно стало предметом іпотеки - немає жодних законних підстав.

Частина 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач, - взагалі не застосована до даних правовідносин, оскільки ця норма стосується переданих у іпотеку саме будівель - і як похідних до них, земельних ділянок, на яких ці будівлі розташовані.

Частина 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач, - також не застосована до наявних правовідносин, оскільки ця норма стосується «об`єктів незавершеного будівництва», які розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці - тобто наявні на ній вже на момент передання землі у іпотеку.

Тому є очевидним, що жодна норма права не визначає можливості визнання предметом іпотеки того будинку, який був правомірно збудований після передання у іпотеку земельної ділянки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник позивача ТОВ «Кей-Колект» Федянін В.І. вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 13 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №0, за яким АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 150 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 13 червня 2028 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,2% річних. (а.с.18-22, т. 1)

В той же день АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір іпотеки №3723, за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0159 в с. Щасливе Бориспільського району. (а.с.23-27, т. 1).

11 липня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №0, за яким АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 120 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 11 липня 2018 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,0% річних. (а.с.28-33, т. 1)

В той же день АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір іпотеки №3891, за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0064 в с. Щасливе Бориспільського району. (а.с.34-37, 1),

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу №1 (а.с.38-42, 115-123), за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договорами про надання споживчих кредитів № від 13 червня 2007 року та №0 від 11 липня 2007 року.

Також 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кей-Колект» договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки (а.с.43-46, 106-110, т.1 ). За цим договором ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договорами іпотеки №3723 від 13 червня 2007 року та №3891 від 11 липня 2007 року.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136544066, №136544264 від 4 вересня 2018 року (а.с.48, 49, т. 1) вбачається, що в Державному реєстрі іпотек іпотекодержателем земельних ділянок з кадастровими номерами :01:011:0159 та 1:01:011:0064 вказано ТОВ «Кей-Колект».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до інформаційної довідкиз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №196432905 від 15 січня 2020 року (а.с.47), за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Зі змісту листа Щасливського сільського голови №02-14/191 від 29 січня 2020 року (а.с.50, т. 1) вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 розташовується на земельній ділянці площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0064 в с. Щасливе Бориспільського району. Тому суд дійшов висновку, що на підставі ч.5 ст.5 Закону України «Про іпотеку» спірне домоволодіння також є предметом іпотеки за договором іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року.

З огляду на викладене, суд вважав, що з метою забезпечення юридичної визначеності слід визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 предметом іпотеки за договором іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині, оскільки він не у повному обсязі відповідає обставинам справи та зроблений без дотримання норм матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За приписами пункту 3 частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Відповідно до ч.ч. 1- 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції на момент укладення договору про іпотеку № 3891 від 11 липня 2007 року, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час укладення договору було визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань, ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку земельну ділянку площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0064 в с. Щасливе Бориспільського району. (а.с.34-37, 1). Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 105639 від 22.05.2007 року.

Разом з тим, зі змісту договору вбачається, що окремого детального опису земельної ділянки як предмету іпотеки, в умовах договору не зазначено. Про наявність на земельній ділянці будь-яких споруд, будівель, об`єктів незавершеного будівництва у договорі іпотеки № 3891 від 11.07.2007 року також не вказано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( інформаційна довідка № 136544264 від 04.09.2018 року), земельна ділянка під кадастровим номером :01:011:0064, що належить ОСОБА_1 на праві власності, має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

04 травня 2012 року в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. було зареєстровано зміну іпотекодержателя земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0064 - на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 03.02.2012 року, іпотекодавець - ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання 120 000 доларів США ( а.с. 49, т. 1).

Згідно з повідомленням голови Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 29.01.2020 року, відповідно до картографічних матеріалів, адреса земельної ділянки :01:011:0064 - АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка була забудована у 2007 році.

Підставою для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,11 га, кадастровий номер :01:011:0064, був будівельний паспорт на забудівлю земельної ділянки, відповідно до рішення Щасливської сільської ради за № 412 від 18.10.2007 року.

Підставою для прийняття в експлуатацію житлового будинку був акт прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку і господарчих будівель індивідуального забудовника та технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений Бориспільським районним БТІ. Свідоцтво про право власності також виготовлене в БТІ на підставі рішення виконавчого комітету № 437 від 22.11.2007 року. ( а.с.50, т. 1).

Як вбачається зі змісту акту прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку і господарчих будівель індивідуального забудовника, підписаного комісією у складі начальника Бориспільської ДАБК, в.о. сільського голови Щасливської сільської ради, представників районної СЕС, пожежного нагляду та спеціаліста-землевпорядника, забудова земельної ділянки, площею 1100 кв.м., була розпочата 18 жовтня 2007 року і завершена 01 грудня 2007 року. На ділянці збудовано двоповерхову житлову будівлю, яка складається з 6 кімнат, кухні, комор. Загальна площа будинку - 371,2 кв.м., житлова - 129,4 кв.м. ( а.с. 94, т. 1).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 13 грудня 2007 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказано свідоцтво про право власності за № НОМЕР_1 , видане Щасливською сільською радою 05 грудня 2007 року ( а.с. 47, зворот, т. 1).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» в редакції на момент укладення договору іпотеки, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована

на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана

іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення

стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування

земельною ділянкою, які мав іпотекодавець.

Об`єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об`єкта незавершеного будівництва.

Аналіз частини п`ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що вона регулює правовідносини щодо передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій розташовані будівлі на момент укладення договору іпотеки. У такому разі передачі разом із земельною ділянкою підлягають і такі будівлі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що на момент укладення договору іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 під кадастровим номером :01:011:0064 , було розташовано об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок чи будь-які інші споруди. Крім того, відповідно до акту про прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку, його будівництво розпочате 18 жовтня 2007 року.

Зазначений договір іпотеки також не містить будь-якої інформації про такі об`єкти, як і відсутні домовленості (застереження) про те, що новостворені об`єкти нерухомості на земельній ділянці будуть вважатись також предметом іпотеки.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 317/2966/13-ц (провадження № 61-11551св18) , від 07 серпня 2019 року у справі № 2-2712/12 ( провадження № 61-6389св18), за відсутності у договорах іпотеки відомостей про розташування на земельних ділянках, переданих в іпотеку, житлового будинку чи об`єкта незавершеного будівництва, відсутні підстави для звернення стягнення на такий житловий будинок, оскільки він не є предметом іпотеки.

Відповідно до змісту пункту 1.4 договору іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року, забороняється розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя. Іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки - предметом іпотеки - і не потребують внесення змін до цього договору іпотеки.

Аналізуючи зміст умов зазначеного пункту договору іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку новостворений об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, будівництво якого не було розпочате на момент укладення договору іпотеки земельної ділянки, неможливо вважати визначеним пунктом 1.4 цього договору «невід`ємним від майна поліпшенням, складовими частинами та внутрішніми системами, реконструкційними роботами, змінами, доробками» до земельної ділянки, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про іпотеку» (згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018) у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Зміни до статті 5 внесено Законом України № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, згідно прикінцевих та перехідних положень якого він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом, тобто 04 лютого 2019 року. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Як вбачається з умов п. 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11 липня 2007 року, на забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки № 3891 від 11 липня 2007 року, строк повернення кредиту - 11 липня 2018 року (а.с. 29, т. 1).

Відповідно до змісту даної позовної заяви ТОВ «Кей-Колект», сума заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.07.2007 року станом на 17 лютого 2020 року становить : 180 559,3 доларів США, з яких по кредиту - 127 272,8 доларів США, по процентах - 53 286,5 доларів США.

Враховуючи наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, а також те, що сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання за договором іпотеки ( висновки Верховного Суду у постановах від 01.07.2020 року у справі № 727/11061/18, від 26.02.2020 року у справі № 754/14266/17-ц), колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо неможливості застосування Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 відповідно до правил дії закону у часі, адже правовідносини між сторонами виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача у тій частині, що норма ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не може бути підставою для задоволення даного позову, оскільки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 в установленому законом порядку, тоді як вищевказана норма розповсюджується на новостворені об`єкти нерухомості у тому разі, якщо предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво.

Посилання представника позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що підставою для задоволення даного позову є норма ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 03.07.2018 року, згідно з якою усі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, - колегія суддів вважає безпідставними.

Так, частиною ст. 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що «У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору».

Аналізуючи зміст зазначеної норми, колегія суддів вважає, що визначені ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» споруджені нові будівлі, споруди, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки у тому разі, «якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Враховуючи, що з матеріалів справи встановлено, що право власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстроване за відповідачем 13 грудня 2007 року в установленому законом порядку, відповідно житловий будинок не є об`єктом самочинного будівництва; інших ознак самочинного будівництва, визначених ст. 376 ЦК України, позивачем не наведено, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання зазначеного нерухомого майна предметом іпотеки за договором іпотеки № 3891 від 11.07.2007 року.

Таким чином, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки норма ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню до даних правовідносин, адже новостворене нерухоме майно, збудоване відповідачем на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, не є самочинним будівництвом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання вказаного домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 також предметом іпотеки за іншим договором іпотеки - №3723 від 13 червня 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірне домоволодіння розташовується також на земельній ділянці площею 0,11 га з кадастровим номером :01:011:0159 в с. Щасливе Бориспільського району. Тому суд дійшов висновку, що підстави для визнання цього об`єкта нерухомого майна предметом іпотеки за договором іпотеки №3723 від 13 червня 2007 року відсутні.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, порушень норм матеріального чи процесуального права у цій частині колегією суддів не встановлено.

Апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували зазначені висновки суду про відмову у цій частині позовних вимог, тому колегія суддів вважає необхідним залишити рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння по АДРЕСА_1 предметом іпотеки за договором іпотеки №3891, та про стягнення судових витрат, тому слід прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння предметом іпотеки - відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача ТОВ «Кей-Колект» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1576 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння по АДРЕСА_1 предметом іпотеки за договором іпотеки №3891, укладеним 11 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та про стягнення судових витрат.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння предметом іпотеки - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1576 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.