Дата документу 21.03.2022 Справа № 320/9994/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/9994/18 Головуючий у 1 інстанції Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/807/873/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04.07.2012, згідно якої отримала кредит у розмірі 34,79 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку».

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.10.2018 має заборгованість - 43440,66 грн, яка складається з наступного: 8941,34 грн - тіло кредиту; 18514,3 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 13440,23 грн - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 2044,79 грн - штраф (процентна складова).

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 43440,66 грн за кредитним договором № б/н від 04.07.2012 та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором № б/н від 04 липня 2012 року в розмірі 40895,87 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн., а всього 42657,87 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з неї заборгованості за відсотками у розмірі 18 514,30 грн. та пені в сумі 13440,00 грн. В частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в сумі 8941,34 грн. залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, також зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач була належним чином проінформована про умови кредитування, утім не погашала заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн, мотивуючи це забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 липня 2012 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 34,79 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку».

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України регламентовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2012 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 11, зворот).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Також у зазначеній заяві вказано, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йму для ознайомлення в письмовому вигляді.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, вважав, що сторонами Договору погоджено усі його умови, на підставі чого стягненню з відповідача підлягали усі суми, за винятком комісії.

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки вони здійсненні із неправильним використанням положень Договору як правової підстави для виконання зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.07.2012 р., укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом - ОСОБА_2 станом на 30.10.2018 р., заборгованість за Договором становить 8 941,34 грн (тіло кредиту), заборгованість за процентами - 18 514,30 грн, нарахована пеня - 13 440,23 грн, заборгованість по судовим штрафам - 2 544,79 грн.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія приймає доводи апелянта щодо непогодження її із умовами про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені і штрафів з огляду на наступне.

Надані позивачем у якості доказів заява позичальника та довідка про умови кредитування не можуть свідчити про дотримання прав споживача послуг, не мають між собою жодного зв`язку, тому що в кожному з них не має застереження про їх поєднання взаємними договірними умовами тощо.

Відтак, суд першої інстанції зробив хибний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову, ґрунтуючись тим, що зазначені документи становили спільно між собою та з Умовами кредитування єдиний договір з його обов`язковими умовами та реквізитами.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених положень законодавства дозволяє дійти наступного висновку. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначені актами діючого законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначені сторонами безпосередньо у договорі).

Матеріали справи містять роздруківку наданого банком Витягу з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 13-27). Водночас, доказів на підтвердження факту безпосереднього ознайомлення відповідача із Умовами і правилами, позивачем не надано. А тому, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідач була належним чином ознайомлена і погодилася із зазначеними Умовами і правилами.

Істотними умовами договору, відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із суті зазначеного слідує, що умови про розмір та порядок нарахування пені та комісії за кредитним договором є істотними.

За таких підстав, в даному випадку є неможливим застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки неможливо визначити які Умови і правила були надані відповідачу для ознайомлення під час укладання кредитного договору.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019 р., справа №342/180/17).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (Постанова Верховного Суду від 03.07.2019, справа №342/180/17).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, керуючись висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, колегія суддів доходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками, пені та судових штрафів задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ОСОБА_2 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 718,97 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18 514,30 грн, стягнення заборгованості за пенею у розмірі 13 440,23 грн за кредитним договором №б/н від 04 липня 2012 року скасувати.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 941,34 грн (вісім тисяч дев`ятсот сорок одна гривня 34 копійки) за кредитним договором №б/н від 04 липня 2012 року залишити в силі.

Зменшити розмір стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за подання позовної заяви до 362,62 грн (триста шістдесят дві гривні 62 копійки).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 718,97 грн (сімсот вісімнадцять гривень 97 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: