Справа № 464/4471/20 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1639/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Копняк С.М.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В., Присяжнюка Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та відповідачем, від імені якого діяла філія «Західне головне регіональне управління ПриватБанку» укладено кредитний договір від 27 березня 2008 року за №LVH9GA. На підставі зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 березня 2008 року по 27 березня 2028 року у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та щомісячної комісії за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Оскільки станом на 25.01.2020 залишок заборгованості за кредитом був незначним і становив 970,03 доларів США, то ним прийнято рішення про повне погашення кредиту. Для уточнення суми заборгованості для повного погашення кредиту він із відповідною заявкою (№26341511 від 06.02.2020) звернувся на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк».

В телефонному режимі менеджером центрального офісу йому повідомлено, що для повного розрахунку він повинен сплатити 1460,20 доларів США, враховуючи суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 970,03 доларів США та 490 доларів США комісії за резервування ресурсів, що викликало в нього відверте здивування, оскільки комісія за резервування стягувалась наперед до 27.03.2028. 18.02.2020 ним для дострокового і повного погашення заборгованості по кредиту було сплачено 981,00 доларів США, із яких 970,03 на погашення остатку по тілу кредиту та 10,024 на сплату комісії за резервування ресурсів. Тобто станом на 19.02.2020 кредит за договором №LVH9GA позивачем був повністю погашений і заборгованість по тілу кредиту становила - 0.00 доларів США. З огляду на зазначене ним прийнято рішення звернутися на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням зняти обтяження з предмету іпотеки та повернути оригінали документів на квартиру, але отримав відмову в цьому, мотивовану неповним погашенням заборгованості по кредиту, оскільки банк вважає, що крім сплачених ним коштів він повинен сплатити комісію за резервування ресурсів по 27.03.2028 в сумі 484,89 доларів США. Для повернення документів на квартиру, він був вимушений 04.03.2020 сплатити відповідачеві так звану комісію в розмірі 485 доларів США. Незважаючи на зазначене, відповідачем за «несвоєчасну» сплату комісії на нього 04.03.2020 було нараховано пеню в розмірі - 5.04 доларів США.

Враховуючи такі дії він із відповідною заявкою звернувся до відповідача для надання пояснень по діям банку стосовно стягнення з нього «комісії» та нарахування пені після повного погашення заборгованості по кредиту, але банк відмовив у задоволенні запиту, що мотивував наявністю необхідної інформації в умовах кредитного договору. З огляду на зазначене позивач вважає дії щодо стягнення з нього комісії за резервування ресурсів після повного погашення тіла кредиту протиправними та такими, що порушують його права, як споживача фінансової послуги. Відтак, просить дії АТ КБ «Приватбанк» щодо додаткового стягнення з нього 484,89 доларів США при достроковому погашенні кредиту за договором від 27 березня 2008 року № LVH9GA визнати протиправними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути йому сплачені кошти за резервування ресурсів та сплату пені при достроковому погашенні кредиту за договором від 27 березня 2008 року № LVH9GA у розмірі 484,89 доларів США.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій задоволено.

Визнано дії АТ КБ «Приватбанк» щодо додаткового стягнення з ОСОБА_1 484,89 доларів США при достроковому погашенні кредиту за договором від 27 березня 2008 року № LVH9GA протиправними.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно сплачені кошти в розмірі 484,89 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50, код ЄДРПОУ 14360570) на користь держави судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Вказане рішення суду оскаржило АТ КБ "Приватбанк".

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд посилався ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Проте, посилаючись на ці норми закону, судом першої інстанції не взято до уваги, що положення зазначеного вище договору погоджені сторонами письмово, відтак не можна вважати належним дане нормативне обгрунтування. Зазначає, що банком для позичальника зарезервовано кошти в сумі 7 404.00 доларів на щорічну сплату страхових платежів: як особистого страхування, так і страхування заставної нерухомості, відтак, вчинено для позичальника дії для задоволення саме його потреб щодо забезпечення клієнту зручної оплати страхових платежів, за що відповідно до ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність вправі отримати комісію. Вказує на те, що договором (оспорюваний п. 8.1) передбачена комісія за надання фінансового інструменту, а не комісія за укладення договору. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишак О.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи викладені у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Як встановлено судом, 27 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LVH9GA (а.с.7-10).

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк», станом на 30.03.2020 кредитний договір позивачем погашено, та сплачено комісію в розмірі 479,85 доларів США (а.с.6).

Також, ОСОБА_1 було здійснено платіж в розмірі 484,89 доларів США, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 07.04.2020 (а.с.11).

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, для виконання зобов`язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. Згідно п. 4.2. договору передбачено, що за надане право зазначене у статті 4.1. договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1 договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем свого зобов`язання за кредитним договором від 27 березня 2008 року.

Згідно з абзацами другим та третім ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, зокрема, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною трерьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

З огляду на викладене, позивачем безпідставно було здійснено платіж в розмірі 484,89 доларів США за резервування ресурсів згідно умов кредитного договору, які є нікчемними згідно вимог закону.

Суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що позивачем доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:21.04.2022.

Головуючий

Судді