Провадження №2/369/1766/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом. В обгрунтування позову зазначив, що 26 листопада 2019 року він придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю. за реєстровим №5827.

Також зазначає, що 22 травня 2017 року ним було придбано у власність гаражний бокс під № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київо-Святошинського районного нотаріального округу Власовою Л.В.. за реєстровим № 265.

У серпні 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з питанням щодо відчуження належного йому майна на користь третіх осіб і дізнався, що на все його майно накладено арешт відділом державної виконавчої служби Бершадського районного управління юстиції. Стверджує, що жодних рішень стосовно нього з Бершадського районного суду Вінницької області не отримував, про виконавче провадження не був повідомлений.

25 березня 2021 року позивач звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, але на дату звернення його з даним позовом до суду не отримав жодної інформації на свою заяву. Вважає своє право порушеним, просить звільнити з під арешту квартиру та гаражний бокс.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження.

13 вересня 2021 року від Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Хмельницький) надійшов відзив на позовну заяву. Зазначено, що на виконання у Бершадському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Хмельницький) перебував виконавчий лист №2-1177 від 17.06.2009 року, виданий Бершадським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки Альянс Україна коштів в сумі 36 557,74 грн. 14 липня 2009 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за номером 14421142.

Постановою від 23 вересня 2009 року державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника.

Зазначено, що в зв`язку із знищенням виконавчого провадження більшої інформації по ньому у відділі не має, виконавче провадження було закінчено та передано на виконання до іншого відділу.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримають у повному обсязі.

Представник Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Хмельницький) не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право користування майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби. Установивши, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно, суд приходить до висновку, що позивач обрав не належний спосіб захисту, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись положеннями статей 255 ,447-448 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 369/10507/21 за позовом ОСОБА_1 до Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту про зняття арешту з майна, закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, до Київського апеляційного суду, а також через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.В. Дубас