Дата документу 07.04.2022
Справа № 334/1289/22
Провадження № 2/334/1936/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Гнатюк О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, КП Готель «Україна» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, КП Готель «Україна» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Позов обґрунтований тим, що 15 лютого 2022 року Запорізькою обласною радою прийнято рішення №10 «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» ЗОР шляхом приєднання до КП «Універс» ЗОР. Вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Проект оскаржуваного рішення неопублікований у встановлені законодавством строки - менш ніж за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Восьма позачергова сесія восьмого скликання Запорізької обласної ради скликана з порушенням встановленого Регламентом та Законом порядку.

Розпорядження Голови Запорізької обласної ради про скликання восьмої позачергової сесії ЗОР восьмого скликання неопубліковано на офіційному сайті Запорізької обласної ради.

Проект рішення про припинення КП «Готель «Україна» ЗОР неправомірно включено до порядку денного позачергової сесії ЗОР. Питання щодо припинення КП «Готель «Україна» ЗОР не потребувало невідкладного рішення.

При підготовці проекту рішення до розгляду на сесії Запорізькою обласною радою до пущено наступні порушення: проект оскаржуваного рішення не подавався до управління із загальних питань та матеріально-технічного забезпечення діяльності ради виконавчого апарату обласної ради за 25 робочих днів до дня пленарного засідання, проект оскаржуваного рішення не розглядався на засіданнях постійних комісії ЗОР, депутати Запорізької обласної ради були позбавлені можливості завчасно ознайомитись з проектом оскаржуваного рішення, оскільки проект з іншими матеріалами не надсилався їм, погодження погоджувальної ради щодо проекту рішення про припинення КП «Готель «Україна» ЗОР та обґрунтування його невідкладності відсутнє.

При прийнятті оскаржуваного рішення порушено процедуру розгляду питань порядку денного на сесії.

Окремі пункти оскаржуваного рішення за своїм змістом не відповідають вимогам чинного законодавства.

П. 8 оскаржуваного рішення встановлено: «Звільнити ОСОБА_1 директора КП «Готель «Україна» Запорізьої обласної ради на підставі п.1 ст. 40 КЗпП 27 травня 2022 року». Рішення про звільнення ОСОБА_1 є передчасним, оскільки йому не запропоновано інших вакансій.

Відповідач не звертався до профспілкового комітету з поданням про звільнення та не повідомлено місцевий центр зайнятості про наступне масове звільнення працівників.

Оскаржуваним рішенням порушено права позивача як працівника КП «Готель «Україна» ЗОР, оскільки позивач є директором КП «Готель «Україна» ЗОР.

Рішенням ЗОР №10 від 15 лютого 2022 року визначено припинити КП «Готель «Україна» ЗОР та призначити ліквідатора.

Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення позивач позбавляється можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької обласної ради «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» ЗОР шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» ЗОР» від 15.02.2022 року №10.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 стосовно тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є законність рішення Запорізької обласної ради «Про припинення комунального підприємства «Готель «Україна» ЗОР шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» ЗОР» від 15.02.2022 року №10.

За позицією позивача, оскаржуване рішення передбачає виключні юридичні наслідки для нього у вигляді перешкод в здійсненні ним своїх трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно із ст. 59 Господарського кодексу України (далі - ГК України), припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону. Згідно із ст. 137 ГК України, власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Пунктом 20 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Комунальне підприємство «Готель «Україна» ЗОР» - це юридична особа публічного права утворена обласною радою, як органом місцевого самоврядування, в розпорядчому порядку, відповідно до ч. 1 ст. 78 Господарського кодексу України, на базі відокремленої частини спільної власності територіальних громад області і входить до сфери його управління.

З тексту оскаржуваного рішення вбачається, що на цей час позивача не звільнено.

Статтею 17 КАС України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 186 ЦПК України дана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а повинна розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 п. 1 ст. 186 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради, КП Готель «Україна» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.М. Гнатюк