УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 201/12927/17

провадження № 61-3173сво21

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та державної організації «971 Управління начальника робіт»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 рокуу складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України

та державної організації «971 Управління начальника робіт» (далі - ДО «971 Управління начальника робіт») звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 про витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що будівля

АДРЕСА_1 належить на праві власності державі в особі Верховної Ради України і передана в управління Міністерства оборони України та ДО «971 Управління начальника робіт», які здійснювали користування, володіння і балансоутримання вказаного майна. У зв`язку із банкрутством ДО «971 Управління начальника робіт» було незаконно проведено торги та вказана будівля відчужена фізичним особам. На цей час власником будівлі АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Прокурор зазначав, що зазначені дії щодо проведення торгів та

відчуження спірного майна є незаконними, оскільки згоди на їх проведення і продаж майна власником не надавалися, про проведення торгів Міністерство оборони України та ДО «971 Управління начальника робіт»

не повідомлялося. У зв`язку з цим зазначені особи (фактично позивачі) позбавлені права повноцінно використовувати своє майно. Звернення до відповідача з метою врегулювання спору у досудовому порядку виявилося безрезультатним.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь ДО «971 Управління начальника робіт» 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 253,00 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, позов прокурора задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ДО «971 Управління начальника робіт» 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 253 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що спірне майно вибуло з володіння

ДО «971 Управління начальника робіт» поза її волею. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року

у справі № Б15/101-08 визнано недійсними результати аукціону та договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна з ОСОБА_2 , унаслідок укладення якого відбулося подальше відчуження спірної адміністративної будівлі. Ліквідатор банкрута - ОСОБА_3 не погодив з Міністерством оборони України переліку ліквідаційної маси банкрута, не погодив кандидатуру організатора аукціону, а тому не міг реалізовувати об`єкт нерухомого майна, який продано на аукціоні 03 грудня 2014 року. Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у цивільній справі

№ 201/12925/17, провадження № 61-2178св19, залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, якими позов прокурора задоволено, витребувано у ОСОБА_4

на користь ДО «971 Управління начальника робіт»» Ѕ частину нежитлової будівлі, загальною площею 253 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Зазначене спірне нерухоме майно у цивільній справі

№ 201/12925/17 є іншою половиною того самого об`єкту нерухомості, з приводу 1/2 частини якого заявлено позов у справі, що розглядається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2021 року відкрито

касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали

з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року відмовлено.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року відзив Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону залишено без розгляду, а справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року справу за позовом військового прокурора Дніпропетровського гарнізону південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та ДО «971 Управління начальника робіт» до ОСОБА_1 про витребування майна передано

на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду щодо застосування норми права, яка надає особі право на судовий захист та визначення підстав виникнення таких прав. Прокурором не доведено факту порушення законних прав Міністерства оборони України та ДО «971 Управління начальника робіт», яка є державною компанією, а тому відповідно до

статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор не мав права на представництво її інтересів. Оскільки права та інтереси осіб, визначених прокурором у позові, не були порушені, тому вони не підлягають судовому захисту. Таким чином, належним позивачем у цій справі є Держава Україна, в особі Верховної ради України, у зв`язку з відсутністю порушених прав

у обраних прокурором позивачів та відсутністю доказів належності їм таких прав, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Крім того, висновки суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають висновкам Верховного Суду щодо неможливості витребування майна

у добросовісного набувача без належної компенсації витрат, понесених таким набувачем на придбання спірного майна.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2021 року ДО «№ 971 Управління начальника робіт» подала відзив на касаційну скаргу за підписом ліквідатора Величка В. Ю., у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону має законне та обґрунтоване законодавством України право на звернення до суду з позовом в інтересах Міністерства оборони України та ДО «971 Управління начальника робіт». Твердження заявника у касаційній скарзі про наявність волевиявлення ДО «971 Управління начальника

робіт» на відчуження спірного майна спростовуються матеріалами справи, оскільки відчуження спірного майна було здійснено з порушенням законодавства України, зокрема, за відсутності обов`язкового погодження органу, уповноваженого управляти державним майном, а тому ці обставини підтверджують факт вибуття спірного майна у власника не з його волі.

Спірне майно вибуло за недійсним правочином, поза волею власника - Міністерства оборони України, а отже, всі твердження у касаційній скарзі

є безпідставними.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного

суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року

у справі № 201/12925/17, провадження № 61-2178св19, з огляду на таке.

У справі, яка переглядається, суди, задовольняючи позов, вважали, що спірне майно вибуло з володіння ДО «971 Управління начальника робіт» поза її волею. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області

від 06 серпня 2015 року у справі № Б15/101-08 визнано недійсними результати аукціону та договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна

з ОСОБА_2 , внаслідок укладення якого відбулося подальше відчуження спірної адміністративної будівлі. Ліквідатор банкрута - ОСОБА_3 не погодив з Міністерством оборони України переліку ліквідаційної маси банкрута, не погодив кандидатуру організатора аукціону, тому не міг реалізовувати об`єкт нерухомого майна, який продано на аукціоні 03 грудня 2014 року. Зазначене спірне нерухоме майно є іншою половиною того самого об`єкту нерухомості у цивільній справі № 201/12925/17, з приводу 1/2 частини якого заявлено позов у справі, що розглядається.

ПостановоюВерховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 рокуу справі

№ 201/12925/17, провадження № 61-2178св19, залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, якими позов прокурора задоволено, витребувано у ОСОБА_4

на користь ДО «971 Управління начальника робіт» 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 253 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги у цій справі, суди виходили з того, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України

не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України право власника на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача,

є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, спірне майно є державним та таким, що має правовий режим військового майна, перебуває на балансі ДО «971 Управління начальника робіт»на рахунку № 103 «Будинки та споруди». Спірне майно вибуло з володіння ДО «971 Управління начальника робіт» поза її волею. Посилання ОСОБА_4 на те, що вона придбала спірне нерухоме майно у особи, яка мала право його відчужувати, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у справі № Б15/101-08 визнано недійсними результати аукціону

та договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна з ОСОБА_2 , внаслідок укладення якого відбулося подальше відчуження спірної адміністративної будівлі.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Тлумачення статті 387 ЦК України свідчить, що на підставі віндикаційного позову може бути витребуване з чужого незаконного володіння майно, яке є індивідуально визначеним.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору.

Тому колегія суддів вважала за необхідне передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків щодо застосування положення статті 388 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

суду від 21 вересня 2020 року у справі № 201/12925/17, провадження

№ 61-2178св19.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про повернення справи на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи

саме об`єднаною палатою, так як колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по суті ставиться питання про відступ від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України. Так, зазначене правове питання вирішувалося Верховним Судом України у постановах: від 16 вересня 2015 року у справі

№ 6-1203цс15; від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15; від 16 серпня 2017 року у справі № 6-544цс17. Відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом України, як того просить колегія суддів, передаючи справу на розгляд об`єднаної палати, може лише Велика Палата Верховного Суду.

При цьому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вже передавала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 466/8649/16, провадження № 61-44472св18, для відступлення від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15, хоча і дещо

з іншого правового питання, проте Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступлення від цього висновку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16, провадження № 14-93цс20).

Крім того, питання витребування індивідуально визначеної речі вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду (пункти 61-63 постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження

№ 14-188цс20). Тому суди повинні застосувати саме правові висновки Великої Палати Верховного Суду (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20), які мають пріоритет (пункт 9.27 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 квітня 2021 року у справі справа № 910/11131/19).

У підпункті 7 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вважає, що вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Так, Європейський суд з прав людини зазначає, що правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду. Зокрема, порушення було визнане у справах проти України, коли при перегляді постанов Вищого господарського суду України Верховний Суд України, який міг або скасувати постанову Вищого господарського суду України та повернути справу

на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі, залишив у силі постанову апеляційного суду, перевищивши свої повноваження (Firma Veritas TOV v. Ukraine, no. 2217/07, §§ 26-30, 15 May 2012).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду у зв`язку відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду, оскільки не є функціональним повноваженням цього Суду (об`єднаної палати) розгляд питання про відступлення від висновку Верховного Суду України, яке належить до функціональних повноважень Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Повернути справу за позовом військового прокурора Дніпропетровського гарнізону південного регіону України в інтересах Міністерства оборони України та державної організації «971 Управління начальника робіт» до ОСОБА_1 а про витребування майна на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Б. І. Гулько

Судді: А. І. Грушицький

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

С. О. Погрібний

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська