Справа № 454/360/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з навчанням в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно (з подальшою індексацією), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до закінчення навчання.

Свої вимоги мотивує наступним.

У сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається на першому курсі денної форми навчання Львівського торговельно-економічного університету за спеціальністю «Туризм» ОПП «Організація управління туризмом та індустрією гостинності».

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вона самостійно не має змоги забезпечити дочку усім необхідним.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 11.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому провис відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення мотивує наступним.

В них з позивачкою від шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дочка залишилась проживати з позивачкою, а син з відповідачем.

Син з 12 років хворіє, діагноз: «симптоматична епілепсія із вторинно-генералізованим тоніко-клонічними нападами». Він постійно проходить обстеження та лікування. Постійно потребує медикаментозного забезпечення.

Зазначає, що працює на ПАТ «ЛВК «Центральна збагачувана фабрика» та його середньомісячний дохід становить 9 000 -10 000 грн.

Крім цього, разом з ним проживає мама 1940р.н., яка, теж, потребує стороннього догляду.

Також, зазначає, що в обгрунтування своїх вимог позивачка не надала доказів. Фактично усі студенти денної форми навчання навчаються дистанційно, тому потреби винаймати житло і оплати за проїзд немає. Підручники можна отримати у електронному вигляді.

Вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження того, що у нього на утриманні перебуває двоє непрацездатних осіб і що він не спроможний фінансово допомагати дочці.

Позивачка надала відповідь на відзив у якому зазначила, що викладені у відзиві заперечення не відповідають дійсності.

Крім офіційної роботи відповідач займається підприємницькою діяльністю та їх спільний син працює у відповідача за що отримує заробітну плату. Також, їх спільний син проживає не з відповідачем, а з його мамою, яка отримує пенсію та здатна самостійно себе обслуговувати.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив. В яких зазначив, що викладені позивачкою у відповіді на відзив припущення не обгрунтовуються належними та допустимими доказами, а долучений нею витяг з договору не може бути прийнятий судом як доказ.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З оглянутого свідоцтва про народження встановлено, що у відповідач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході розгляду справи з дослідженої довідки №782 від 16.09.2021р., встановлено, що ОСОБА_5 навчається на 1 курсі денної форми Львівського торговельно-економічного університету за спеціальністю «Туризм» ОПП «Організація управління туризмом та індустрією гостинності». Закінчує навчання в червні 2025 року.

З дослідженого копії договору встановлено, що ОСОБА_5 навчається на першому курсі платної форми навчання та сплачує за перший курс 18 500грн., другий курс - 20 350грн., третій курс 22 350,грн., четвертий курс 24590грн.

Також, з досліджених квитанцій встановлено, що ОСОБА_1 сплатила Львівському торговельно-економічному університеті, на підставі договору від 28.07.2021р. за навчання дочки в розмірі 4000грн. 28.07.2021р. та 5 275грн. 19.08.2021р.

Крім цього, 30.08.2021р. позивачка сплатила 4500грн. за проживання дочки в гуртожитку, що стверджується копією квитанції.

Звертаючись з позовними вимогами позивач такі зводить до того, що, оскільки дочці виповнилося 18 років і вона не працює та не отримує стипендії звернулася з позовом про стягнення аліментів на період навчання.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу, сторони є батьками повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданих медичних документів та копій квитанцій від 11.08.2021р., 01.04.2021р.01.09.2021р., встановлено, що ОСОБА_6 хворіє з діагнозом: «симптоматична епілепсія із вторинно-генералізованим тоніко-клонічними нападами». Він постійно проходить обстеження та лікування.

З наданої відповідачем довідки від 23.02.2022р. встановлено, що ОСОБА_7 хворіє з діагнозом: « гіпертонічна хвороба 2-го ступеня, стан після перенесеного перелому шийи правого стегна зі зміщенням».

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання та акту про фактичне місце проживання встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з відповідачем ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, відтак відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Обставини, за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків, є порушенням закону.

Пред`явлення позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримання дітей (повнолітньої дочки), що власне жодним із них не спростовано матеріалами справи.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», беззаперечно встановлені обставини щодо навчання повнолітньої дочки сторін ОСОБА_5 та наявністю у сторін повнолітнього сина ОСОБА_4 , який хворіє симптоматичною епілепсією із вторинно-генералізованим тоніко-клонічними нападами та проживає разом з відповідачем суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з останнього аліментів на утримання його повнолітнього дочки, яка продовжує навчання.

Кім цього, не можуть заслуговувати на увагу аргументи відповідача, про те що позивач може сама забезпечити їх спільну дочку, тому, оскільки він самостійно забезпечує їх спільного повнолітнього сина, який хворіє епілепсією та не бере з позивачки на це жодних коштів.

Також, твердження позивачки про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та їх спільний син працює у відповідача за що отримує заробітну плату і проживає з мамою відповідача, яка отримує пенсію не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи наведене, суд виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвиток, від своїх батьків.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Будь які докази про те, що у зв`язку з навчанням дочка сторін потребував конкретних матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку, розмір яких (витрат) попри відповідні доводи, позивач не надала.

Поряд з цим, суд виходить з того, що навчання ОСОБА_5 на стаціонарній формі виключає можливість власного працевлаштування, тому потреба останньої у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою.

Крім цього, за наявності доказів щодо навчання на контрактній формі, очевидним є висновок про відсутність у ОСОБА_5 особистих коштів у вигляді стипендії.

Як вже зазначалось, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Також, долучені відповідачем до відзиву довідка про зареєстроване місце проживання та медична довідка жодним чином не стверджують, що ОСОБА_2 утримує матір, яка є пенсіонеркою та щомісячно отримує пенсію, а також повнолітнього сина, який хворіє епілепсією та не виключає можливість стягнення з нього аліментів на дочку, яка продовжує навчання, оскільки відповідач не надав доказів, що син повністю перебуває на його утриманні і не здатен сам себе забезпечити, зазначене не може бути перешкодою у реалізації права дитини на допомогу батька, яка визначена законом.

Крім цього, суд враховує рівність дітей на допомогу батька та недопущення факту обділення батьківською підтримкою порівняно з іншою дитиною.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК України і відноситься до аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи з наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку, які повинні доводити наявність обставин необхідності матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, обґрунтовувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим 50% прожиткового мінімуму.

Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, дочку, є безпідставним.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, СК України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і непередбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років, від 6 років до 18 років та на працездатних осіб. Прожитковий мінімум на повнолітніх дочку, сина законом не передбачено, а відтак розрахувати розмір такої величини неможливо.

Враховуючи, що ОСОБА_5 є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трирічного віку законодавством України, чинним на момент подання позовної заяви, не передбачено встановлення для неї мінімального гарантованого розміру аліментів, відтак суд дійшов до висновку про необхідність відмови у цій частині.

Таким чином, суд враховуючи надані сторонами докази та вибір позивача, дійшов висновку, що з ОСОБА_2 слід стягувати в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 09.02.2022 року і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто два) грн. 40коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина