Справа № 604/644/21
Провадження № 2/604/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року ссел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючої - судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Медобори», про стягнення коштів за користування земельною ділянкою (паєм), -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Колцуняк Ю.В. звернувся в суд із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медобори» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою (паєм) площею 4,4982 га, кадастровий номер :01:001:0243, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмелиськівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, покликаючись на наступне. 20 листопада 2020 року на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . В період з 2010 року по 2020 рік зазначена вище земельна ділянка перебувала у користуванні відповідача, яку він використовував у своїх цілях та вирощував різноманітну сільськогосподарську продукцію, однак, жодних грошових коштів ні померлій ОСОБА_2 , ні позивачу, відповідач за користування не сплачував та жодних договорів не укладав. На думку представника позивача, відповідач користувався вказаною земельною ділянкою незаконно, без передбаченого Законом встановленого порядку, отримуючи при цьому дохід від вирощеної продукції. Зазначає, що 21 грудня 2020 року позивач письмово звернувся до відповідача з метою отримання інформації, однак, відповідач жодної відповіді не надав, що свідчить про небажання виконувати норми діючого законодавства. На думку представника позивача, фактичне використання майна, яке здійснюється без належних підстав (у даному випадку - договору з померлою ОСОБА_3 , а після її смерті із позивачем), також є підставою для нарахування та стягнення з такого користувача коштів на користь позивача, оскільки відповідач (фактичний користувач земельної ділянки), без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача покликається на ст.ст. 93, 152, 156-157 ЗК України, 1212, 1214 ЦК України. На підставі наведеного, адвокат Колцуняк Ю.В. просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Медобори» на користь ОСОБА_1 збитки за використання земельної ділянки площею 4,4982 га, кадастровий номер :01:001:0243, що розташована на території Хмелиськівської сільської ради Тернопільської області без правовстановлюючих документів у сумі 74764,95 грн.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01.07.2021 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.11.2021 року закрито підготовче провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду.

17.09.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що викладені у позові обставини є безпідставними та надуманими. Відповідач звертає увагу суду на те, що жодних договорів оренди земельної ділянки площею 4,4982 га, кадастровий номер :01:001:0243, а ні з ОСОБА_4 , а ні, з ОСОБА_2 , чи з іншими фізичними особами, відповідач не укладав, обробіток вказаної земельної ділянки не здійснював. Також зазначає, що оскільки позивач набув права власності на земельну ділянку, що стосується предмету позову, лише в листопаді 2020 року, то жодного порушення прав, свобод та інтересів права власності на неї останнього (до моменту такого набуття такого права) не відбулося та не існує. Відповідач висловлює заперечення щодо наведених позивачем обставин, вважає, що позивач допустив пропуск строку позовної давності відносно частини позовних вимог. Просить суд відмовити в задоволені позову про стягнення коштів, у тому числі, застосувати позовну давність до позовних вимог, які стосуються періоду часу, 2010-2018 років.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Колцуняк Ю.В. та позивач позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, попередньо подав заяву про проведення засідання без їх участі, проти позову заперечують в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.11.2020 року державним нотаріусом Лановецької державної нотаріальної контори - в.о. завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори, реєстровий №1-210, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,4982 га, яка розташована на території Хмелиськівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0243, яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прйняла цю земельну ділянку у спадщину, однак не оформила спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який володів цією земельною ділянкою на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №009223, що підтверджується копією Витягу з ДЗК від 18.11.2020 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №009223.

В матеріалах справи міститься письмове звернення позивач від 21 грудня 2020 року до відповідача, у якому ОСОБА_1 просив: надати інформацію щодо того на якій підставі відповідач користувався та розпоряджався зазначеною земельною ділянкою; надати копії відповідних договорів користування даною земельною ділянкою; виплатити грошові кошти за користування зазначеною земельною ділянкою; повернути земельну ділянку для особистого користування.

Зазначене звернення отримала ОСОБА_5 , яка працює в ТОВ «Агрофірма «Медобори» провідним фахівцем земельно-соціальної служби, яка будучи допитана в судовому засіданні в якості свідка, це підтвердила, та зазначила, що зазначену заяву передала електронною поштою в центральний офіс. Разом з тим, відповіді на свою заяву позивач не отримав.

Клопотань про витребування зазначеної інформації судом позивач чи його представник до суду не заявляли.

Листом №19142/6/19-00-24-04/31836 від 10.12.2021 року ГУ ДПС у Тернопільській області на запит суду повідомило інформацію, що згідно з наявними інформаційними ресурсами ДПС України, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0243 належить ОСОБА_1 з 01.01.2021 року. Інформація щодо відображення земельної ділянки зазначеної вище, згідно поданої звітності ТОВ «Агрофірмою «Медобори» відсутня.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили суду, що не знають про існування чи відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, а також їм нічого не відомо щодо отримання позивачем чи попередніми власниками земельної ділянки орендної плати від відповідача.

Свідок ОСОБА_8 , який працював у ТОВ «Агрофірма «Медобори» протягом 2009-2021 років комбайнером-трактористом, пояснив суду, що він обробляв належну ОСОБА_1 земельну ділянку і зі слів останнього знає, що орендну плату за використання землі позивач не отримував.

У статті 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Правова позиція подібного змісту викладена в постанові ВП ВС від 04.12.2019 у справі N 917/1739/17.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0243, яку набув 20 листопада 2020 року.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача коштів за фактичне користування земельною ділянкою.

Разом з тим, на момент розгляду справи по суті позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неправомірне використання у своїх цілях ТОВ «Агрофірма «Медобори» належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0243 в період з 2010 до 2020 року, а досліджені судом письмові матеріали справи та показання свідків також не доводять таких фактів.

У судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження неправомірне набуття або збереження земельної діляники відповідачем за рахунок позивача та завдання збитків у результаті таких дій, а також наявність зобов`язальних відносин між сторонами з приводу зазначеної земельної ділянки.

Позивачем також не доведено, що у результаті бездіяльності відповідача щодо вжиття передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою померла ОСОБА_2 , а надалі і сам позивач не одержали доходів.

Отже, на думку суду, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 2-13, 19, 77-80, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. 93, 152 ЗК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Медобори» (юридична адреса: с. Кам`янки, вул. Зелена, 1, Підволочиський район, Тернопільська область) про стягнення коштів за користування земельною ділянкою (паєм) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2022 року.

Суддя Г.Б. Сидорак