КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Справа №382/245/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4823/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року (суддя Арапіна Н.Є.) про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 000грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 31 802грн 49коп.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року на дванадцять місяців шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 2 650грн 21коп. не пізніше 25 календарного числа поточного місяця.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначала, що вона не має доходу, з 2017 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, а з 3 серпня 2020 року була звільнена з посади помічника судді Подільського районного суду м. Києва та перебуває на обліку в Дніпровській філії Київського міського центру зайнятості як безробітна.

Заявниця посилалася на своє матеріальне становище, відсутність роботи та утримання малолітньої дитини, що зумовлює неможливість виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Заявник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те,

що нею не наведено у заяві про розстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, а тому дійшов необґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочення виконання рішення суду.

ОСОБА_1 вважає, що в своїй заяві вона зазначила про те, що 3 роки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, після чого була звільнена з посади помічника судді Подільського районного суду м. Києва, у зв`язку з тим, що суддя, помічником якої вона була, звільнилась, а для неї вільної посади не виявилось.

Заявник звертає увагу суду, що її вини у настанні таких обставин немає та застосування розстрочки виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди стягувачу.

Заявник зазначає, що її заборгованість перед банком вже давно була б погашена, якби вимоги банку були законні. Крім того, враховуючи, що судом першої інстанції при розгляді справи було порушено норми матеріального та процесуального права, недосконало вивчені матеріали та обставини справи, вона була вимушена оскаржити рішення до апеляційного суду, в зв`язку з чим виконання її зобов`язань перед банком відтермінувалися не з її вини. Крім того, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, вона була зобов`язана сплатити судовий збір, незважаючи на її скрутне фінансове становищ та понести інші фінансові витрати.

Заявник стверджує, що сплатити одразу всю суму, передбачену постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, вона не має змоги через скрутне фінансове становище, однак вона визнає свій борг і не ухиляється від виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що заявником не наведено у заяві про розстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочення виконання рішення суду.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_1 направила електронну пошту апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність, представник стягувача причини неявки суду не повідомив, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 31 802грн 49коп.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, та є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або

порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду є обґрунтованим, оскільки заявником не наведено виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Крім того, користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 повинна була враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору вона несе зобов`язання щодо утримання дитини.

Фактично ОСОБА_1 просить встановити новий графік погашення кредитної заборгованості, хоча судовим рішенням від 13 вересня 2021 року встановлено, що вона свій обов`язок по поверненню кредитних коштів у повному обсязі не виконувала та щомісячні платежі на погашення заборгованості не вносила, що стало підставою для звернення банку до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не має доходу та перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітна, не є винятковою обставиною, яка може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк