ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20381/21

Провадження № 22-ц/4820/504/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Мілашевського М.Г. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що з 17 серпня 2008 року вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира), наразі ОСОБА_3 відмовляється здійснити її поділ.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частки квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2021 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд виходив з того, що квартира набута ОСОБА_3 за особисті кошти та належить йому на праві особистої приватної власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира набута сторонами за час спільного проживання та за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Суд не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 17 серпня 2008 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року.

У 2012 році сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

24 червня 2008 року між Акціонерним товариством АТ «Кредобанк» і ОСОБА_3 укладено договір №98/004 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого відповідач здійснив фінансування та набув у власність квартиру. Вартість об`єкта фінансування склала 283 725 грн, які ОСОБА_3 сплатив: 24 червня 2008 року - 85 117 грн 50 коп., 1 жовтня 2009 року - 198 607 грн 50 коп. 24 червня 2010 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Застосовані норми права

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Водночас майно, придбане одним із подружжя за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_3 набув квартиру за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва.

Вартість участі ОСОБА_3 у будівництві житла склала 283 725 грн, які відповідач сплатив: 24 червня 2008 року (до реєстрації шлюбу) - 85 117 грн 50 коп. і 1 жовтня 2009 року (за час шлюбу) - 198 607 грн 50 коп.

Згідно довідки про рух коштів по рахунку (а.с. 92-98) 1 жовтня 2009 року ОСОБА_3 вніс на фінансування будівництва 198 607 грн 50 коп. за рахунок коштів, які були розміщені на його депозитному рахунку (а.с. 39-40, 83-91) та виручені від продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 (а.с. 33-38).

Подані ОСОБА_1 до суду письмові докази (а.с. 55-67) достовірно та достатньо не спростовують доводи ОСОБА_3 про його самостійну участь у фінансуванні будівництва квартири.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 і не підлягає поділу.

Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними за час шлюбу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів у суді від 21 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 і адвокатом Дем`яновим Ю.М. (а.с. 166-167), останній надавав ОСОБА_3 професійну правничу допомогу у справі в апеляційному суді. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 8 000 грн.

Із акта надання правничої допомоги від 19 квітня 2022 року (а.с. 168) слідує, що адвокат Дем`янов Ю.М. надав ОСОБА_3 юридичні послуги у виді консультацій, у тому числі ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги (1 година), складення відзиву на апеляційну скаргу (3 години) та участь у судовому засіданні (1 година).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 21 лютого 2022 року (а.с. 169) ОСОБА_3 сплатив адвокату Дем`янову Ю.М. 8 000 грн.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Мілашевський М.Г., заявив клопотання про зменшення розміру указаних судових витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, то з неї на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Водночас ці витрати не є співмірними з обсягом отриманих відповідачем юридичних послуг і тривалістю їх надання адвокатом. Так, консультації адвоката Дем`янова Ю.М. мали місце після вирішення справи по суті в суді першої інстанції та мали узгоджуватися з попередніми роз`ясненнями щодо підстав і предмету спору, правового обґрунтування спірних правовідносин і судової практики. Поданий адвокатом Дем`яновим Ю.М. відзив на апеляційну скаргу не є значним за обсягом і ґрунтується на раніше поданому відзиві на позов.

За таких обставин із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2021 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 4 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48