Дата документу 26.04.2022 Справа № 337/763/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/763/17 Головуючий у 1 інстанції: Бондаренко І.В.
Провадження № 22-ц/807/398/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який потягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 05 березня 2010 року по 22 січня 2014 року, від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 липня 2013 року було укладено договір №001-07267-070713 між АТ «Дельта Банк» та нею про відкриття рахунку № НОМЕР_1 на прохання ОСОБА_3 , який вказував, що буде самостійно виплачувати кредит, проте погашення не здійснював.

Вважала, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь 27 684,69 грн., які були нею сплачені на погашення заборгованості.

Також ними були придбані кіоски № 7 та №7 у двадцять п`ятому ряді на ринку «Ювілейний», який відповідач не себе не оформив з метою приховування придбання спільного майна.

Окрім того, за відповідачем зареєстрований 23 травня 2012 року транспортний засіб мотоцикл, марка DT-250AI, державний номер НОМЕР_2 , приблизна вартість мотоциклу 35000 грн.

Просила розділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін, виділити їй суму 62684,69 грн., яку стягнути з ОСОБА_3 на її користь, вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 27684,69 грн., сплачені по рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ДельтаБанк», та половину вартості мотоцикла DT-250АІ, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 17500 грн., а також судові витрати в сумі 640 грн., а всього стягнути 45824,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона є спадкоємцем та процесуальним правонаступником відповідача, відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи, пропуск строку позовної давності, відповідач не міг розпоряджатись банківським рахунком позивача, обставини, на які посилається позивач, не доведені належними доказами, в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору, використання коштів в інтересах сім`ї та сплати позивачем заборгованості, на час розгляду справи транспортний засіб не перебував у власності відповідача, вартість транспортного засобу не доведена належними доказами, пояснення відповідача у кримінальній справі не є належним доказом, вимога про стягнення коштів не відповідає способу захисту порушеного майна, просила залучити її до участі у справі як правонаступника відповідача, заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду було ухвалено за життя відповідача, він знав про його ухвалення та не оскаржував, під час виконання зведеного виконавчого провадження їй було передано в рахунок погашення боргів 1/3 частики квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 була обізнана про існування виконавчого провадження, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 27 ЦПК України).

Встановлено, що в суді першої інстанції справу було призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Відповідно до частин першої, третьої-шостої статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За правилами частини першої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у судовому засіданні, призначеному на 10 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_3 був відсутнім, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений не був.

Надіслана судом судова повістка про розгляд справи, адресована відповідачу ОСОБА_3 , повернулася до суду з відповідною відміткою поштової установи про неможливість вручення поштового відправлення з зазначених підстав, а саме: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.67).

Аналіз приписів ЦПК України дозволяє дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 752/11896/17-ц.

Таким чином судом першої інстанції не були вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи відповідно до статей 74, 76 ЦПК України, відомостей про отримання відповідачем судових повісток про призначення судових засідань на вказану вище дату матеріали справи не містять.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги цивільного процесуального законодавства до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Пунктом третім частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду згідно з вимогами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05 березня 2010 року.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2014 року, ухваленим у справі №337/6412/13-ц, шлюб між сторонами розірвано (а.с.6-7).

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2012 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований транспортний засіб мотоцикл марка DT-250AI, державний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, сірого кольору (а.с.37).

Вказане свідчить, що спірний мотоцикл є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний в період перебування сторін в шлюбі.

Суд першої інстанції правомірно відповідно до вимог ст.70 СК України щодо рівності часток майна подружжя стягнув з відповідача на користь позивачки половину вартості мотоциклу DT-250АІ в сумі 17500 грн., оскільки мотоцикл залишився у відповідача, та останнім не спростовано наданих позивачкою доказів на підтвердження його вартості (а.с.62-63).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Матеріали справи не містять клопотань відповідача щодо призначення судової товарознавчої експертизи щодо вартості транспортного засобу. Не заявлялись такі клопотання і в суді апеляційної інстанції.

За приписами частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом також встановлено та підтверджено Довідкою №05-3091038 від 25.09.2015 року та Випискою по рахунку клієнта від 25.09.2015 року, що 07 липня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №001-07267-070713, за умовами якого був відкритий рахунок № НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в сумі 12 000 грн. (а.с.8, 11-17).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч.1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п.п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

За приписами п. п. 5.1., 5.4., 5.5., 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписки по рахунках/карткам є належними та допустимими доказами саме до аналогічного висновку дійшов Вищий Господарський суд України у постанові від 13.11.2014 р., прийнятої у справі № 908/4154/13, щодо надання Банком кредитних коштів відповідачеві, отримання і використання таких коштів відповідачем, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення Боржником заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів отримання і використання кредитних коштів за кредитним договором №001-07267-070713, укладеним позивачкою 07 липня 2013 року, колегія суддів вважає неприйнятними.

Згідно з Довідкою №05-3091038 від 25.09.2015 рокустаном на 25.09.2015 року, тобто після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 здійснено оплат за кредитним договором №001-07267-070713 на загальну суму 27 684,69 грн.

Проте, доводи ОСОБА_2 про те, що за кредитні кошти придбано товар, який після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу залишився у відповідача, а отже кошти були використані відповідачем не в інтересах сім`ї, не підтверджено належними доказами.

Дійшовши висновку про те, що кредит був отриманий позивачкоюв інтересах сім`ї та був боргом подружжя, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача всю суму сплаченого ОСОБА_2 боргу замість 1/2 його частини в розмірі 13 842 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, якій, на думку ОСОБА_1 , повинен обраховуватись з моменту розірвання шлюбу, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не надано доказів заперечення відповідача щодо користування позивачкою спірним транспортним засобом.

До того ж, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу у справі №337/6412/13-ц набрало законної сили 05 квітня 2014 року, до суду з відповідним позовом про поділ майна ОСОБА_2 звернулася 02 березня 2017 року (а.с.2-3, 6-7).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1, ч.3 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, стягнення з ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 13 842 гривні, сплачених по рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ДельтаБанк», та половини вартості мотоцикла DT-250АІ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 17 500 гривень. В іншій частині позову відмовити.

За приписами ч. ч. 1, 10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_2 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 320 грн., ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 212 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 108 грн. (320 грн. 212 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 13 842 (тринадцять тисяч вісімсот сорок дві) гривні, сплачені по рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ДельтаБанк», та половину вартості мотоцикла DT-250АІ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 108 (сто вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова