Справа № 463/7649/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/146/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Снігур Г.М., представника відповідача Стахів Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Снігур Галини Михайлівни на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року (повний текст складено 10 грудня 2021 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

в грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суду з вказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що позивач наказом (розпорядженням) № 162 від 15 листопада 2017 року прийнятий на посаду інженер-механік у відділ (цех) очисна станція, дільниця служба технічного забезпечення. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади наказом (розпорядження) № 161 від 19 листопада 2018 року про припинення трудового договору на підставі виписки з протоколу № 14 засідання профспілкового комітету ППО ЛМКП "Львівводоканал" від 15 листопада 2018 року; лист № 55 від 19 листопада 2018 року ППО ЛМКП "Львівводоканал".

Позивач вважав звільнення незаконним, оскільки доведення до відома та видача копії наказу № 161 від 19 листопада 2018 року позивачу здійснено 22 листопада 2018 року. Актом від 19 листопада 2019 року засвідчено, що позивач ОСОБА_1 перебував на робочому місці 19 листопада 2018 року до кінця робочого дня, тобто до 17.00 год. Ознайомлення та вручення копії наказу № 161 відбулося через 3 дні із невідомих причин, також наказ (розпорядження) про припинення трудового договору № 161 від 19 листопада 2018 року не містить підпису директора В.В. Вольського та печатки підприємства. У графі погодження звільнення з ППО: виписка № від р. не вказано жодного документу.

Вважав, що причини його звільнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України) не відповідають дійсним обставинам справи. Винесені 05 червня 2018 року та 01 жовтня 2018 року накази № 15 та № 24 відповідно «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інженера-механіка служби технічного забезпечення очисної станції ОСОБА_1 » неправомірні, оскільки не були відібрані його пояснення з цього приводу, крім того з 01 жовтня 2018 року перебував на лікарняному. Отже дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосоване 01 жовтня 2018 року до позивача із порушення норм КЗпП України, оскільки відповідач виніс наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у період непрацездатності останнього. Тому, проведення внутрішнього службового розслідування, що підтверджується актом від 22 жовтня 2018 року, засідання профспілкового комітету 15 жовтня 2018 року, засідання комісії по трудовим спорам від 19 листопада 2018 року є незаконними та такими що суперечать чинному законодавству про працю України, а наказ (розпорядження) № 161 про припинення трудового договору № 161 від 19 листопада 2018 року винесений із порушенням процедури та є не законним.

У зв`язку із викладеним просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору № 161 від 19 листопада 2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера-механіка служби ТЗ очисних споруд ЛМКП «Львівводоканал»;

- поновити його на зазначеній посаді; та

- стягнути з ЛМКП «Львівводоканал» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 листопада 2018 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено

Рішення суду оскаржив представник позивача адвокат Снігур Г.М.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необгурнтованим, адже суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив на відповідність вимогам законодавства усі накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Відповідачем не надано докази винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а судом не з`ясовано у чому конкретно проявилось порушення, що стало підставою для накладення стягнення, та чи дотримано відповідачем вимоги статтей 148, 149 КЗпП України, зокрема, щодо накладення дисциплінарного стягнення у період тимчасової непрацездатності позивача. Зазначає, що наказ № 15к/д від 05 червня 2018 року, оскільки стягнення по ньому накладене поза межами місячного строку, а порушення за яке застосовано таке стягнення не входить до його трудової функції, також перед його застосування у позивача не відібрано пояснення. Щодо наказу № 24к/д від 01 жовтня 2018 року, такий не містить тверджень, у чому конкретно полягало порушення позивачем трудових обов`язків, стягнення накладено у період тимчасової непрацездатності, також без відібрання пояснень у позивача щодо обставин вчинення порушення. Вказує на недопустимість такого доказу у справі, як акт від 10 жовтня 2018 року (а.с. 57), адже позивач у цей день перебував на лікарняному, відтак не міг вчиняти жодних дій, вказаних у цьому акті.

Просить скасувати Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року та ухвалити нове про задоволення позову.

В лютому 2022 року від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим. Звертає увагу на те, що відповідачем дотримана процедура припинення трудових відносин з позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом (розпорядженням) № 162 від 15 листопада 2017 року прийнятий на посаду інженер-механік у відділ (цех) очисна станція, дільниця служба технічного забезпечення.

Наказом (розпорядження) № 161 від 19 листопада 2018 року про припинення трудового договору на підставі виписки з протоколу № 14 засідання профспілкового комітету ППО ЛМКП «Львівводоканал» від 15 листопада 2018 року; листа № 55 від 19 листопада 2018 року ППО ЛМКП "Львівводоканал" ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків). З наказом позивач ознайомився 22 листопада 2018 року.

Судом також встановлено, що наказом № 15к/д від 05 червня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інженера-механіка служби технічного забезпечення очисної стації ОСОБА_1 » за неодноразова порушення трудової дисципліни, ПВТР та вимог посадової інструкції, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого проступку, а саме: з 05 березня 2018 року по 18 березня 2018 року не брав участі у ремонті відстійника ІПР-20 №№ 6, 7 на ОС-1, ліквідації прориву трубопроводу питної води на ОС-1, 2, по ліквідації аварії на НСП, де працювали підпорядковані працівники; 13 травня 2018 року без поважних на це причин не виконав поставлені перед ним завдання, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою наказу зазначено: акт про проведення внутрішнього службового розслідування від 25 травня 2018 року, акт про ненадання поясне від 24 травня 2018 року.

Наказом № 24к/д від 01 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інженера-механіка служби технічного забезпечення очисної стації ОСОБА_1 » за неодноразова порушення трудової дисципліни, невиконання своїх службових обов`язків, та халатне ставлення до роботи, а саме: 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 не попередивши керівництво очисної станції самовільно залишив територію в 16-20 год. не виконавши поставлене перед ним завдання, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою наказу зазначено: службова записка від 26 вересня 2018 року, пояснення працівників від 28 вересня 2018 року, акт від 26 вересня 2018 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Усталеним в судовій практиці розгляду справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни є підхід за яким для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:

-порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

-невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

-невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;

-враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

-з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 234/3957/17 (провадження № 61-17400св18) зроблено такий висновок: «За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України)».

У справі, яка переглядається, після застосування згідно з наказом №24к/д від 01 жовтня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інженера-механіка служби технічного забезпечення очисної стації ОСОБА_1 » до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, і до моменту видання наказу про його звільнення, ОСОБА_1 не порушував трудову дисципліну, а його звільнення стало наслідком застосування роботодавцем двох попередніх доган, що на думку останнього свідчило про систематичність порушення ним трудової дисципліни.

Аналогічні за змістом пояснення, щодо фактичних підстав звільнення позивача, надала представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що позивач систематично не виконував свої трудові обов`язки, оскільки після винесення останньої догани, нових порушень трудової дисципліни він не вчиняв, а відтак до останнього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за порушення трудової дисципліни, за які вже раніше роботодавцем застосовувалось дисциплінарне стягнення у вигляді доган.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно визнав звільнення позивача з роботи правомірним.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про звільнення позивача без законної підстави на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки в його діях відсутнє систематичне невиконанням трудових обов`язків, і наведене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову, колегія суддів не убачає підстав надавати правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо незаконного застосування до позивача дисциплінарних стягнень у виді доган.

Враховуючи незаконність звільнення позивача, підлягає до задоволення, як похідна вимога про визнання незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору з позивачем.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 501/2316/15-ц (провадження № 61-37956св18) вказано, що: «статтею 235 КЗпП передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника».

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку».

Встановлено, що нарахована позивачу щомісячна заробітна плата за вересень 2018 року становить 10 864 грн 80 коп, а за жовтень 8 896 грн 38 коп., у вересні позивачем відпрацьовано 20 днів, а в жовтні 11 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата нараховується наступним чином: 19 761 грн 18 коп. (нарахована заробітна плата за фактично відпрацьований час протягом двох місяців) : 31 день (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два місяці) = 637 грн 45 коп.

Розмір середньоденної заробітної плати відповідачем не оспорюється.

Відтак, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 543 107 грн 40 коп. (637,45 грн. середньоденна заробітна плата х 852 робочих дні вимушеного прогулу (з 19 листопада 2018 року по 14 квітня 2022 року включно).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 вказано, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори».

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вказаних обставин під час апеляційного розгляду не встановлено, відтак до стягнення підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то судові витрати в частині судового збору, з огляду на те, що позивач звільнений від його сплати, пов`язані з розглядом справи судом першої та апеляційної інстанції слід покласти на відповідача.

З огляду на те, що в суді першої інстанції заявлено дві вимоги немайнового характеру (скасування наказу та поновлення на роботі) та одна майнова (стягнення середнього заробітку), з відповідача на користь держави слід стягнути 6 967 грн 87коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, та 10 451 грн 80 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Снігур Галини Михайлівни задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року скасувати, та ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про припинення трудового договору № 161 від 19 листопада 2018 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера - механіка служби технічного забезпечення очисної станції у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівводоканал» з 19 листопада 2018 року.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь ОСОБА_1 543 107 (п`ятсот сорок три тисячі сто сім) грн 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь держави 6 967 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 87коп. за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь держави 10 451 (десять тисяч чотириста п`ятдесят одну) грн 80 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич