АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/6244/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідачі за первісним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_9 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 лютого 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом.

Позивачі просили:

- усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;

- визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять: ОСОБА_1 - 1/7, ОСОБА_2 - 1/7, ОСОБА_8 - 1/7, ОСОБА_4 - 1/7, ОСОБА_6 1/7, ОСОБА_7 - 1/7, ОСОБА_5 - 1/7;

- припинити право спільної сумісної власності на зазначену квартиру;

- виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову кімнату 4-4, площею 15,60 кв.м. та лоджію;

- виділити ОСОБА_8 , ОСОБА_4 житлову кімнату 4-3, площею 18,00 кв.м. та балкон;

- виділити ОСОБА_6 житлову кімнату 4-6, площею 8,50 кв.м.,

- виділити ОСОБА_7 , ОСОБА_5 житлову кімнату 4-5, площею 11,20 кв.м.;

- у спільному користуванні сторін залишити: коридор, комору, кухню, ванну кімнату та вбиральню.

Посилалися на те, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

На час звернення до суду та починаючи з 2019 року, позивачі у спільній квартирі не проживають, однак в квартирі залишились їх речі. В приміщенні квартири проживають лише відповідачі.

Між сторонами постійно існують суперечки щодо того, хто якою житловою кімнатою має користуватись, яким чином повинні утримувати квартиру.

ОСОБА_6 створює перешкоди у користуванні спільною квартирою та не визнає право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на частку у квартирі.

Вiдповiдачем ОСОБА_6 в спірній квартирі було проведено будiвельноремонтнi роботи, в результаті яких було проведено розподіл квартири на дві частини, влаштовано окремі двері, що унеможливлює доступ позивачів до кухні.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду з зустрічним позовом.

Просили:

- виділити в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову кімнату 4-4, площею 15,60 кв.м.;

- виділити в користування ОСОБА_8 , ОСОБА_4 житлову кімнату 4-5, площею 11,20 кв.м.;

- виділити в користування ОСОБА_6 житлову кімнату 4-6, площею 8,50 кв.м.;

- виділити в користування ОСОБА_10 , ОСОБА_7 житлову кімнату 4-3, площею 18 кв.м.

- залишити решту приміщень квартири у спільному користуванні.

Посилалися на те, що ними за останні два роки було значно покращено житлові умови у кімнаті, площею 18 кв.м., шляхом проведення капітального ремонту. Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є найстаршими співвласниками та потребують покращених умов, вважають доцільним залишити їм у користування кімнату, площею 18 кв.м.

ОСОБА_6 зазначив, що погоджується із запропонованим у первісному позові варіантом щодо виділення йому у користування житлової кімнати, площею 8,50 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 лютого 2022 року первісний позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Визначено частки сторін у спільній сумісній власності, а саме квартирі АДРЕСА_1 по 1/7 частки кожному.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 припинено.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Виділено у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову кімнату площею 15,60 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-4.

Виділено у користування ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , житлову кімнату площею 11,20 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-5.

Виділено у користування ОСОБА_5 , ОСОБА_7 житлову кімнату площею 18 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-3.

Виділено у користування ОСОБА_6 житлову кімнату площею 8,50 кв.м., розташовану у квартирі АДРЕСА_1 , що позначена у технічному паспорті під номером 4-6.

Приміщення кухні 9,20 кв.м., ванної кімнати - 2,70 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., коридору - 9,90 кв.м., комори - 0,50 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні сторін.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 560 гривень 52 копійки, а саме по 186 гривень 84 копійки з кожного.

Клопотання адвоката Морозової О.В. про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень, а саме по 2000 гривень з кожного.

В задоволенні клопотання адвоката Дороган І.Г. про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 878 гривень 80 копійок, а саме по 219 гривень 70 копійок з кожного.

Суд виходив з того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не заперечують щодо можливості передачі у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлової кімнати у спірній квартирі, площею 15,60 кв.м., а ОСОБА_6 житлової кімнати площею 8,50 кв.м.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за власний рахунок було проведено ремонтні роботи, покращено житловий стан та утеплено кімнату площею 18 кв.м. для проживання у ній подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які є найстаршими членами родини, людьми похилого віку, та з урахуванням хворобливого стану їх здоров`я, суд вважав, що останні потребують покращених житлових умов, а тому вказану кімнату слід виділити у їх користування.

Житлову кімнату площею 11,2 кв.м. слід виділити у користування ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , оскільки такий порядок користування, не порушуватиме прав та законних інтересів кожного з співвласників спірної квартири.

Виділяючи найбільшу кімнату площею 18 кв.м. в користування подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , суд також взяв до уваги, що як стверджували в суді самі сторони, саме ОСОБА_5 було отримано спірну квартиру під час роботи на підприємстві, після чого квартира була приватизована на всіх прописаних членів сім`ї, а саме дітей та онуків.

Під час розгляду справи ні позивачами, ні їхнім представником ОСОБА_9 разом з першою позовною заявою не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачі очікують понести у зв`язку з розглядом первісної позовної заяви, а тому в задоволенні клопотання адвоката Дороган І.Г. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 просять рішення суду в частині відмови в первісному позові та задоволення зустрічного позову про встановлення порядку користування приміщенням квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 15,60 кв.м., виділити ОСОБА_8 , ОСОБА_4 житлову кімнату, площею 18,00 кв.м., виділити ОСОБА_6 житлову кімнату, площею 8,50 кв.м., виділити ОСОБА_7 , ОСОБА_5 житлову кімнату, площею 11,20 кв.м.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині, яка оскаржується, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 у спірній квартирі не проживає та спірною житловою кімнатою не користується, а ОСОБА_5 фактично користується кімнатою площею 11,2 кв.м. Виділення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кімнати площею 18 кв.м. призведе до подальшого поділу квартири на дві окремі частини, продовження незаконної реконструкції, перепланування та позбавлення позивачів за первісним позовом користуватися належними їм приміщеннями.

Відповідачами за первісним позовом не надано доказів, які б підтверджували стан та вартість спірної кімнати до проведеного перепланування та ремонтних робіт, а також вартість таких робіт.

ОСОБА_4 створила сім`ю, немає власного житла, крім житлової площі в спірній квартирі, а також не має фінансової можливості винаймати інше житло та згодна платити комунальні платежі за більшу площу.

Відмова суду у задоволенні клопотання адвоката Дороган І.Г. про відшкодування судових витрат позивачів за первісним позовом, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, є безпідставною, оскільки позовна заява містить посилання на орієнтовний розрахунок судових витрат. Застосування положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали відзив на апеляційну скаргу.

Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважали, що рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 лютого 2022 року є законним та обґрунтованим.

Посилалися на те, що суд першої інстанції правильно виділив ОСОБА_5 , ОСОБА_7 кімнату площею 18 кв.м., враховуючи встановлені обставини у справі.

Визначений судом порядок користування приміщенням квартири АДРЕСА_1 не порушує права та інтереси всіх її співвласників.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Квартира АДРЕСА_1 належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 жовтня 1995 року виданого органом приватизації ВАТ «Кварц» (а.с.22 т.1)

Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_1 розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 4-х кімнат, житловою площею 53,30 кв.м., а саме кімнати площею 18,00 кв.м., кімнати - 15,60 кв.м., кімнати - 11,20 кв.м., кімнати - 8,50 кв.м., кухні 9,20 кв.м., ванної кімнати - 2,70 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., коридору - 9,90 кв.м., комори - 0,50 кв.м.; квартира обладнана балконом 4.30/1.30, лоджією 7.50/3.80 (а.с.23 т.1).

Згідно довідки ПП «Ремжитлосервіс» №223і від 2 листопада 2020 року в АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.194).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між сторонами.

За положеннями частини першої статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що «при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим».

Апеляційний суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований відповідачами за первісним позовом спосіб, суд першої інстанції врахував баланс інтересів співвласників спірної квартири та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову та повне задоволення зустрічного позову.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що виділення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кімнати площею 18 кв.м. призведе до подальшого поділу квартири на дві окремі частини, продовження незаконної реконструкції, перепланування та позбавлення позивачів за первісним позовом користуватися належними їм приміщеннями.

Вказані аргументи позивачів за первісним позовом не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що виділення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кімнати площею 18 кв.м. призведе до порушення прав ОСОБА_4 , яка створила сім`ю та бажає проживати у вказаній кімнаті разом з членами такої сім`ї.

Апеляційний суд вважає, що права та інтереси ОСОБА_4 на житло, як співвласника квартири АДРЕСА_1 , будуть забезпечені належним чином шляхом виділення їй у користування житлової кімнати площею 11,20 кв.м. разом з ОСОБА_8 .

Створення ОСОБА_4 нової сім`ї та бажання проживати разом з членами такої сім`ї в кімнаті, площею 18 кв.м., не є підставою для надання їй в користування вказаної нею кімнати.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що ОСОБА_7 у спірній квартирі не проживає та спірною житловою кімнатою не користується, а ОСОБА_5 фактично користується кімнатою площею 11,2 кв.м.

Не проживання ОСОБА_7 в спірній квартирі не позбавляє його права на користування приміщеннями такої квартири, як одного з співвласників нерухомого майна.

Судом першої інстанції правильно враховану ту обставину, що відповідачі за первісним позовом здійснили ремонт у кімнаті площею 18 кв.м. та покращили в ній житлові умови. Правильно також судом враховано вік ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , стан їх здоров`я і ту обставину, що право на приватизацію квартири у сторін виникло у зв`язку з місцем роботи ОСОБА_5 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Апеляційна скарга містить аргумент про те, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачам за первісним позовом у стягненні витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 червня 2020 року у справі №211/1674/19.

Також Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

В постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/3040/20 зазначено, що частина друга статті 134 ЦПК України вказує лише на право, а не на обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище колегія суддів зазначає, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

З договору про надання юридичної (правничої) допомоги №41 від 4 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 надавала правничу допомогу адвокат Дороган І.Г. (а.с.11 т.1).

З договору про надання юридичної (правничої) допомоги №02 від 3 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 надавала правничу допомогу адвокат Дороган І.Г. (а.с.9 т.1)

З договору про надання юридичної (правничої) допомоги №17 від 23 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 надавала правничу допомогу адвокат Дороган І.Г. (а.с.5 т.1).

З договору про надання юридичної (правничої) допомоги №18 від 23 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_8 надавала правничу допомогу адвокат Дороган І.Г. (а.с.7 т.1).

З розрахунку витрат часу на виконання договорів №41 від 4 грудня 2019 року, №02 від 3 січня 2020 року, №17 від 23 квітня 2020 року, №18 від 23 квітня 2020 року вбачається, що адвокат Дороган І.Г. надала позивачам за первісним позовом послуги з професійної правничої допомоги вартістю 12 000 гривень та витратила на надання таких послуг 10 годин (а.с.186).

З квитанцій до прибуткового касового ордера №07/2021 від 14 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 сплатили адвокату Дороган І.Г. по 3000 гривень кожний (а.с.182-185 т.2).

Колегія суддів вважає, що позивачами за первісним позовом документально доведено судові витрати, понесені ними на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

За наявності документального підтвердження судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги відмова в їх розподілі з підстав не надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат є помилковим.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що не подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат позбавило відповідачів за первісним позовом можливості підготуватися до спростування витрат, які вони вважали необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат.

Відповідачі за первісним позовом не обґрунтували наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не подавали доказів їх не співмірності.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що судом задоволено дві вимоги за первісним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення часток у спільній власності та частково задоволено вимогу немайнового характеру про встановлення порядку користування приміщенням квартири.

Відповідно до абзацу другого пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, № 10 якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 слід стягнути по 3 333 гривні 33 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги (4000+4000+(4000/2)=10000/3=3333,33/4=833,33)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 лютого 2022 року в частині визначення порядку користування квартирою залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 3 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні клопотання адвоката Дороган Інни Григорівни про стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 по 833 (вісімсот тридцять три) гривні 33 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 по 833 (вісімсот тридцять три) гривні 33 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 по 833 (вісімсот тридцять три) гривні 33 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 по 833 (вісімсот тридцять три) гривні 33 копійки з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 квітня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна