КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №760/8645/13 Головуючий у І інстанції Козленко Г.О.
Провадження №22-ц/824/3858/2022 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 квітня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року видано дублікат виконавчого листа у справі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала 28 грудня 2021 року апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст.ст. 354, 356 ЦПК України, зокрема: апеляційна скарга не відповідає формі та змісту, що визначені процесуальним законодавством, не оплачена судовим збором та подана з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків, а саме: подання до суду належним чином оформленої апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України та копії такої апеляційної скарги для усіх осіб, які беруть участь у справі, подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду у даній справі із зазначенням поважних та об`єктивних причин пропуску такого строку та сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду у розмірі 454 грн.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 отримала 11 лютого 2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно останній день строку на усунення недоліків припадав на 21 лютого 2022 року, але недоліки так усунуті скаржником не були.

В подальшому, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, що затверджений Верховною Радою України на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан, що призвело до часткової неможливості здійснення правосуддя та порушення строків, що визначені нормами цивільного процесуального законодавства України для вирішення питання про відмову у відкритті провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 26 лютого 2020 року, враховуючи таке.

Так, за загальним правилом, відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених в ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

За загальним правило перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочинається з дня його проголошення, а у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції без руху, судом апеляційної інстанції було зазначено, що ОСОБА_1 порушувала питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, але при цьому не зазначала поважність причин пропуску такого строку, що позбавляло суд апеляційної інстанції вирішити питання про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити наявність поважних причин пропуску такого строку, оскільки безпідставне поновлення процесуального строку суперечить принципу юридичної визначеності.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.»

Отже Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження може бути лише вмотивоване клопотання скаржника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не зверталась до суду апеляційної інстанції з обґрунтованим клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості ініціювати вирішення питання про поновлення пропущеного строку та з`ясовувати поважність пропуску такого строку.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи із наведених обставин справи суд вважає, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні ухвали суду першої інстанції від 26 лютого 2020 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Отже, ОСОБА_1 без поважних причин пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа має бути відмовлено.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: