Справа № 2-172/12
Провадження № 4-с/513/1/22
Саратський районний суд Одеської області
27 квітня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Рязанової К.Ю., за участю: секретарів судового засідання Коржан О.В., Златіної О.І., Фабрикатор Н.В., стягувача ОСОБА_1 , представника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білик М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Одеської області скаргу стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; начальник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мітакі Олена Миколаївна, на бездіяльність Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),
в с т а н о в и в:
02 листопада 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою, в якій з просять: визнати дії Татарбунарського відділу ДВС в Одеській області щодо закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження неправомірними; зобов`язати Татарбунарський відділ ДВС усунути порушення шляхом та поновити порушені права стягувачів шляхом винесення постанови про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого Саратським районним судом Одеської області.
Скаргу обґрунтували тим, що рішенням Саратського районного суду Одеської області у справі № 2-172/12 від 11 лютого 2013 року зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні права власника ОСОБА_2 на житловий будинок під АДРЕСА_1 , а саме: розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , та перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під АДРЕСА_2 не менше 15 метрів від будинку під АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 15 травня 2013 року, виконавчий лист видано 27 травня 2013 року. 31 травня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Татарбунарського відділу ДВС Татарбунарського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження.
09 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Саратського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області визнано неправомірною постанову державного виконавця Татарбунарського районного відділу ДВС від 31 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язано державного виконавця Барбінягру В.В. поновити права стягувача шляхом винесення постанови про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12.
19 лютого 2020 року державний виконавець Барбінягра В.В. поновила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-172-12 виданого 27 травня 2013 року.
28 серпня 2020 року ОСОБА_5 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.
Заявники зазначають, що рішення Саратського районного суду № 2-172/12 не виконано ні в примусовому, ні в добровільному порядку, що порушує їх конституційні права на справедливий суд. Починаючи з 31 травня 2013 року, коли до Татарбунарського відділу ДВС надійшла заява від ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження, державні виконавці до теперішнього часу не звертались до суду за роз`ясненням рішення.
29 липня 2020 року державний виконавець ОСОБА_5 залучила експерта ОСОБА_6 (який є зацікавленою особою та працює в одному приміщені, але в суміжному кабінеті), який виміряв за допомогою електронної рулетки відстань від цегляної споруди для утримання собаки до сараю - 8,6 м і це правда. Довжина сараю позначеного під літерою «Б» складає 12.05 м - і це правда, але експерт ОСОБА_6 не помічає, що на генеральному плані від 10 липня 2008 року підписаному ОСОБА_7 (батьком ОСОБА_6 ) начальником Татарбунарського БТІ під літерою «Б» зазначена літня кухня. При розгляді скарги на дії та бездіяльність державних виконавців, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 21 квітня 2020 року державний виконавець Барбанягра В.В. надала суду письмовий доказ (фотофіксація літньої кухні та цегляного сараю для утримання собаки) де сама вказала під літ. «Б» - фактично функціонує літня кухня. Генеральний план виготовлений БТІ на день розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ОСОБА_3 не відображає дійсне призначення так званих сараїв. На теперішній час сараї виконують роль літніх кухонь, туалету та ванної. ДБН-360-92 с.12 (таблиця 3а) відзначена відстань від житлового будинку, літньої кухні до сараїв для домашнього скота - 15 метрів, але також потрібно дотримуватися протипожежних норм (ДБН - 360-92 с. 73) таб. 1 передбачає протипожежний розрив між будівлями, сараями і т. 6-9 метрів.
Вважаємо, що державний виконавець ОСОБА_5 умисно не виконала знову рішення Саратського районного суду Одеської області (справа №2-172/12, провадження №6/513/5/16), чим порушила наші конституційні права на справедливий суд.
Скаржники зазначають, що з їх вини не втрачені строки звернення до суду з скаргою відповідно до п.2 ст. 449 ЦПК України.
14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського ВП Арцизського відділу поліції ГУНП в Одеській області з скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців, відповідно до ст. 382 КК України за умисне невиконання рішення суду та ухвали Саратського районного суду від 30 червня 2020 року. 13 жовтня 2020 року № 40/2/6022 його скарга була зареєстрована до ЄО №3238, де йому було запропоновано звернутися до суду у визначеному законодавством порядку, а скаргу направили до ДВС в Одеської області, тобто знов и знов порушили його конституційні права на захист від свавілля державних чиновників, як в ДВС так і органів поліції. Пересічному громадянину дуже важко здолати корупційну систему держави.
10 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання від представника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на подання скарги та залишення скарги без розгляду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що ним вживались заходи щодо оскарження спірної постанови до правоохоронних органів, однак він не знайшов захисту своїх конституційних прав. Відповідно до клопотання про поновлення строку, із третьою скаргою він не звернувся у встановлений строк, оскільки він є інвалідом ІІ групи, має ряд хронічних захворювань, які загострились, свавілля державних виконавців морально та фізично діють на стан здоров`я.
Скаржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд скарги у їх відсутність, із скаргою не погоджуються за обставин викладених у їх запереченнях, також просили залишити скаргу без розгляду, оскільки скаржниками пропущено строк на звернення до суду.
Вислухавши думку скаржника та представника виконавчої служби, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Сттаттею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 5 Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавчий лист № 2-172/12 щодо усунення перешкоди у здійсненні права власника ОСОБА_2 на житловий будинок під АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_4 розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 ; перенести тимчасову цегляну споруду для отримання собаки, яка розташована у дворі будинку по АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером АДРЕСА_1 , був виданий Саратським районним судом Одеської області 27 травня 2013 року (т. 2 а.с. 112).
Відповідно до рекомендованого повідомлення, виконавчий лист отримано ОСОБА_2 31 травня 2013 року (т.2. а.с. 75-76).
Як видно з копії виконавчого провадження № 38242268, за заявою стягувача ОСОБА_2 03 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Ющенко І.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27.05.2013 року Саратським районним судом Одеської області (т.2 а.с. 156-170).
09 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Саратського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця, щодо неналежного виконання рішення Саратського районного суду.
Ухвалою Саратського районного суду від 07 червня 2019 року визнано неправомірною постанову державного виконавця Татарбунарського районного відділу ДВС від 31 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язано державного виконавця Барбінягру В.В. поновити права стягувача шляхом винесення постанови про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12 (т. 2 а.с. 201-204).
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 07 червня 2019 року залишено без змін (т.2 а.с. 230-235).
Ухвалою Саратського районного суду від 30 червня 2020 року визнано неправомірною постанову заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Барбінягри Вікторії Валеріївни від 16 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27 травня 2013 року Саратським районним судом Одеської області про зобов`язання ОСОБА_4 перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під номером тридцять два по АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером тридцять. Зобов`язано заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Барбінягру Вікторію Валеріївну поновити порушені права заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шляхом винесення, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем зазначеної ухвали Саратсьского районного суду Одеської області від 30 червня 2020 року, постанови про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27 травня 2013 року Саратським районним судом Одеської області про зобов`язання ОСОБА_4 перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під номером тридцять два по АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером тридцять. В задоволенні решти скарги відмовлено.
13 липня 2020 року постановою заступника начальника Татарбунарського райвідділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барбінягра В.В. поновлено виконавче провадження.
Листом Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрігіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 13 липня 2020 року №50-32/161/4 повідомлено ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про те, що 24 липня 2020 року о 16:00 годині відбудеться перевірка виконання рішення по виконавчому листу №2-172/12 виданого Саратським районним судом Одеської області 27 травня 2013 року, про зобов`язання ОСОБА_4 розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під АДРЕСА_2 на відстань не менше 15 м від будинку під АДРЕСА_1 .
29 липня 2020 року заступником начальника Татарбунарського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барбінягра В.В. винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Татарбунарського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мітакі О.М. про утворення виконавчої групи для виконання рішення суду та передати виконавче провадження від ОСОБА_5 до іншого в межах виконавчої групи за умисне невиконання рішення Саратського районного суду Одеської області (справа №2-172/12).
13 серпня 2020 року ОСОБА_1 подана скарга на дії та бездіяльність державних виконавців, та в подальшому отримана відповідь за №4418/20.4.1 від 28 серпня 2020 року щодо порядку оскарження дій державних виконавців.
19 серпня 2020 року виходом державного виконавця для перевірки вище зазначеного виконавчого листа за адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Цегляна споруда для утримання собаки, яка розташована у дворі по АДРЕСА_2 знаходиться на відстані 8,642, яка виміряна за допомогою електричної рулетки експертом Сосною С.А., який був призначений постановою № 38242268 про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 29 липня 2020 року, до сараю який розташований за адресою АДРЕСА_2 стягувача ОСОБА_2 , довжина сараю який зазначений в генеральному плані житлового будівництва по АДРЕСА_2 позначений літерою «Б» довжина складає 12,05 метра. Враховуючи вищевикладене, відстань від цегляної споруди для утримання собаки розташована у дворі по АДРЕСА_2 до будинку під номером АДРЕСА_2 становить 20,692 метра про, що складений 19 серпня 2020 року акт державного виконавця.
Листом Татарбунарського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 серпня 2020 року ОСОБА_9 відмовлено в утворенні виконавчої групи та зміні державного виконавця (т.3 а.с.126).
27 серпня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження (т.3 а.с. 124).
28 серпня 2020 року дана постанова направлена ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т.3 а.с. 127), відправлення вручено скаржнику ОСОБА_2 31 серпня 2020 року.
На скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 №4266/20.4.1/-20 від 26 серпня 2020 року та №4418/20.4.1/-20 від 28 серпня 2020 року управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 02 вересня 2020 року №Є-1342-10, Є-1342-10/н-01, скаржникам надано відповідь щодо можливості оскарження дій державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
14 вересня 2020 року подано скаргу до Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області на дії та бездіяльність державних виконавців, за результатами розгляду якого скаржнику за вих. №40/2/6022 від 13 жовтня 2020 року було повідомлено про прийняте рішення, а саме про направлення копій матеріалів до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області для здійснення службової перевірки, а також було рекомендовано звернутись до суду у визначеному законодавством порядку.
Також, скаржником ОСОБА_1 отримано відповідь управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністрерства юстиції (м.Одеса) від 22 вересня 2020 року №Є-1342-10/н-02, відповідно до якої скаржнику роз`яснено порядок оскарження дій державного виконавця.
16 березня 2021 року скаржник повторно звернувся до Татарбунарського відділення поліції ГУНП в Одеській області на дії та бездіяльність державних виконавців та 30 березня 2021 року йому надана відповідь, відповідно до якої заяву скаржника зареєстровано ВП №2 Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області до ЖЄО № 941 від 17 березня 2021 року. Матеріали за вказаним повідомленням було розглянуто згідно Закону України Про звернення громадян. В ході розгляду матеріалів було встановлено, що даний факт був зареєстрований до ЄО Татарбунарського ВП під № 3231 від 14 вересня 2020 року та за результатами розгляду яких на адресу скаржника за вих. №40/2/6022 від 13 жовтня 2020 року було направлено повідомлення в якому вказано про прийняте рішення, а саме про направлення копій матеріалів до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області для здійснення службової перевірки, окрім цього для вирішення питання по суті йому, було рекомендовано звернутись до суду у визначеному законодавством порядку (т.3 а.с.9, 34, 37).
20 квітня 2021 року скаржники звернулись до Саратського районного суду Одеської області із скаргою на дії державного виконавця. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишена без розгляду, у зв`язку із відсутністю клопотання про поновлення строку на подання скарги.
07 жовтня 2021 року скаржники повторно звернулись до суду із скаргою на дії державних виконавців. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Згідно з пунктом а частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Судом встановлено, що з серпня 2020 року скаржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися із скаргами на дії Татарбунарського ВДВС до правоохоронних органів. Зі скаргою на бездіяльність виконавчої служби, до суду скаржники, після отримання постанови від 28 серпня 2020 року, яка була ними отримана 31 серпня 2020 року, звернулися лише в квітні 2021 року, тобто більш ніж через півроку з моменту винесення відповідної постанови та коли вони дізналися про наявність оскаржуваної постанови.
Скаржник ОСОБА_1 обґрунтовує поважність пропуску звернення до суду тим, що він звертався до правоохоронних органів щодо невиконання рішення суду, однак не знайшов захисту своїх конституційних прав, із третьою скаргою він не звернувся у встановлений строк, оскільки він є інвалідом ІІ групи, має ряд хронічних захворювань, які загострились, свавілля державних виконавців морально та фізично діють на стан здоров`я.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах встановлено, що строки можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Отже, за змістом ст. ст. 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Як встановлено судом копію постанови про закінчення виконавчого провадження отримано скаржниками в серпні 2020 року.
Тобто, про порушення своїх прав скаржники дізнались у серпні 2020 року. До суду із скаргою скаржники в трете звернулись лише 20 квітня 2021 року, із клопотанням про поновлення строку 02 листопада 2021 року. Скаржник ОСОБА_1 обґрунтовує поважність пропуску звернення до суду тим, що він звертався до правоохоронних органів щодо невиконання рішення суду, однак не знайшов захисту своїх конституційних прав, із третьою скаргою він не звернувся у встановлений строк, оскільки він є інвалідом ІІ групи, має ряд хронічних захворювань, які загострились, свавілля державних виконавців морально та фізично діють на стан здоров`я. Будь-яких обґрунтувань пропуску строку звернення скаржником ОСОБА_2 до суду взагалі не надано.
Доказів перебування на лікарняному або медичному закладі в 2020 - 2021 роках скаржником ОСОБА_1 не надано, а тому вказані підстави не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для подання скарги.
Наведені в скарзі доводи скаржника ОСОБА_1 про те, що він неодноразово звертався безпосередньо до начальника ДВС із скаргою на дії державного виконавця, тобто скористався можливістю досудового врегулювання спору, що є поважною підставою для поновлення строків, відхиляються судом, оскільки вказане не є об`єктивною обставиною, яка б свідчила про поважність причин пропуску строку для подання скарги, визначеного ст. 449 ЦПК України. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що він звертався до правоохоронних органів з приводу не виконання рішення суду, однак у своїй відповіді від 13 жовтня 2020 року відділ поліції зазначив, про те, що скаржнику рекомендовано звернутись до суду, однак таким правом скаржник скористався лише у квітні 2021 року. Будь-яких належних обґрунтувань не звернення до суду, у період із вересня 2020 року по квітень 2021 року, скаржниками не наведено.
Таким чином, суд вважає, що скаржниками не зазначено жодних об`єктивно непереборних обставин, та таких, що не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з даною скаргою, тому не вбачає поважних причин пропуску заявником строку для подання даної скарги.
Суд дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши наведені скаржниками причини пропуску строку звернення до суду з скаргою, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду зі скаргою.
Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон. Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи ту обставину, що суд визнав неповажними причини пропуску строку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для звернення до суду із скаргою, та не поновлює їм цей строк, скаргу на дії державного виконавця необхідно залишити без розгляду.
При цьому, суд роз`яснює заявникам, що вони мають право повторного звернення до суду на загальних підставах.
Керуючись ст.ст.126, 449 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - відмовити .
Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; начальник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мітакі Олена Миколаївна, на бездіяльність Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.
Суддя К. Ю. Рязанова