Провадження №: 4-с/755/46/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценка О.І.

за участі представника скаржника Лебединського Г.І.

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. , стягувач: ОСОБА_1 , суд-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою, в якій просить:

визнати незаконними дії державного виконавця щодо відмови в перерахунку заборгованості по аліментам на 01 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 9519320, та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам від 23 березня 2021 року,| складений державним виконавцем Деснянського районного Відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савенковою О.В. (далі - Деснянському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у виконавчому провадженні № 9519320, в якому зазначено про борг на січень 2021 року в сумі 192119,36 грн.

зобов`язати державного виконавця Савенкову О.В. Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) здійснити перерахунок боргу в сумі 155321,65 грн. та штрафу в сумі 77660,82 грн на 01 лютого2021 року, який дорівнює 50 % від суми боргу.

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 9519320, відкрите на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-1791/1, виданого 10 вересня 2008 року на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2008 року.

08 жовтня 2021 року боржник ОСОБА_1 ознайомився із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 23 березня 2021 року, де зазначено, що борг а період з червня 2008 року по січень 2021 року становить 192119,36 грн. За виключенням з лютого 2018 року по жовтень 2018 року, такий борг був розрахований за середньою зарплатою по м. Києву. Іншого розрахунку боргу з аналогічною сумою в матеріалах виконавчого провадження не було.

Боржник, не погоджуючись з даним розрахунком, 13 жовтня 2021 року звернувся до начальника Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про здійснення перерахунку розрахунку боргу, а саме зменшити борг на 19,5 % через те, що базою нарахування боргу був дохід, з якого не були виключені податки 19,5 %.

Однак, йому було відмовлено у перерахунку боргу, внаслідок чого він змушений був звернутися до суду з відповідною скаргою.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савенкової О.В., стягувач: ОСОБА_1 ,

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному.

Представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , з приводу задоволення скарги заперечував. Просив розглянути справу відповідно до вимог діючого законодавства.

Старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкова О.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду поданої скарги, суд вирішив розглядати скаргу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у Деснянському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 9519320, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1791/1, виданого 10 вересня 2008 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 червня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23 березня 2021 року, виданої державним виконавцем за період з червня 2008 року по січень 2021 року включно, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складала 192119,36 грн. Заборгованість станом на 01 березня 2021 року відсутня. Штраф на користь ОСОБА_1 у розмірі 95417,35 грн сплачено в повному обсязі.

Повний розрахунок ОСОБА_1 зі сплати заборгованості по аліментах підтверджується квитанцією № 30690795 від 03 лютого 2021 року на загальну суму 308 874,60 грн.

Згідно листа Державної служби статистики України від 22 серпня 2019 року № 32/2019 при розрахунку середньої заробітної плати одного штатного працівника облікового складу в чисельнику наводиться сума нарахувань працівникам до утримання податків та внесків працівників.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.

Згідно з частинами 1, 3, 4, 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

При цьому, у відповідності до частини 13 приведеної статті, довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та витрати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Форму розрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначено в пункті 4 розділу XVI додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Водночас, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", яка регламентує оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні строки розгляду скарги визначені ст. 449 ЦПК України.

Отже, відповідно до статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по стягненню аліментів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що державним виконавцем неправильно розраховано суму боргу, оскільки за період з лютого 2018 року по жовтень 2018 року борг був розрахований за середньою заробітною платою по м. Києву, а тому суми нараховані за вказаний період стягненню не підлягають. Крім того, розрахунок заборгованості по аліментам здійснено державним виконавцем без відрахування із заробітку (доходу) боржника податків в розмірі 19,5 %

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши надані документи на обґрунтування даної скарги, судом встановлено, що стягувачем не долучено до матеріалів скарги жодних доказів, які б свідчили про те, що за даною довідкою-розрахунком заборгованість зі сплати аліментів та відповідно сума штрафних санкцій розраховані без відрахувань із отримуваних стягувачем доходів податків та зборів. Стягувачем не надано жодних документів (зокрема інформації про нараховану та виплачену заробітну плату, надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків), які б свічдили, що в оскаржуваному розрахунку щомісячна заборгованість по аліментах розрахована на заробітну плату боржника без відрахування податків.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що довідку-розрахунок складено державним виконавцем з дотриманням вимог частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, тому відсутні підстави для визнання дій державного виконавця протиправними та здійснення перерахунку заборгованості по аліментах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В., стягувач: ОСОБА_1 , є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 259-260, 353 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В., стягувач: ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 7.02.2022 р.

Відомості щодо учасників справи:

скаржник - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Днеснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) Савенкова О.В., адреса: м.Київ, вул. Оноре де Бальзака, буд. 64;

Стягувач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2

Суддя: