Єдиний унікальний номер 341/2079/21
Номер провадження 2/341/84/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішень.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_4 в інтересах позивачки ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішень та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бовшівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року «Про затвердження землевпорядної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність ОСОБА_1 »;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739;

- визнати протиправним та скасувати рішення Бурштинської міської ради Івано-Франківської області № 37/10-21 від 02 квітня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства».

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833;

Позов обґрунтований тим, що відповідно до рішень Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року та Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 передано у власність земельні ділянки площами 0,0785 га та 0,1183 га. Позивачка звернулась до Бурштинської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у с. Бовшів, площею 0,15 га. Проте Бурштинська міська рада відмовила у наданні такого дозволу через те, що ОСОБА_1 приватизовує спірну земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка зазначає, що спірна земельна ділянка не входила до складу спадщини ОСОБА_5 , а була передана ОСОБА_1 протиправно, оскільки відповідач уже скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження на 08 грудня 2021 року, яке відкладене за клопотанням представника позивачки ОСОБА_4 на 13 січня 2022 року та 03 лютого 2022 року.

У підготовчому судовому засіданні 03.02.2022 представник Бурштинської міської ради позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 лютого 2022 року.

У чергове судове засідання 19 квітня 2022 року з`явились відповідач ОСОБА_1 та його предстаавник ОСОБА_2 . Позивачка ОСОБА_3 , представник позивачки ОСОБА_4 та представник Бурштинської міської ради у судове засідання не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином відповідно до норм статті 128 ЦПК України.

18 квітня 2022 року представник позивачки ОСОБА_4 надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання на весь період воєнного стану.

Оцінюючи обставини щодо розгляду цієї справи, перевіривши наявні у справі матеріали та надаючи оцінку заявленому представником позивачки клопотанню про відкладення судового засідання, суд виходить з такого.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Суд розцінює клопотання представника позивачки від 18 квітня 2022 року про відкладення судового засідання як необгрунтоване. Численні клопотання представника позивачки про відкладення судових засідань свідчать про затягування розгляду справи.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні представника позивачки про відкладення судового засідання та продовжувати розгляд справи за відсутності позивачки, її представника та представника Бурштинської міської ради, оскільки такі повідомлені про судове засідання, представник відповідача Бурштинської міської ради просив справу розглядати без його участі.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечили щодо позову. Вважають, що підстав скасовувати рішення Бовшівської сільради та Бурштинської міської ради немає, оскільки такі не суперечать закону.

Особливу увагу суду представник відповідача просив звернути на те, що оспорювані у справі рішення органів місцевого самоврядування, як і ОСОБА_1 , жодним чином не порушили права чи законні інтереси позивачки. А сам позов у цій справі та поведінка сторони позивачки свідчить про ціленаправлене зловживання процесуальними правами і спрямовані виключно на з`ясування особистих відносин між сторонами, які є родичами, тобто між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Заслухавши відповідача та його представника, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до копії заповіту від 10 квітня 2003 року, посвідченого секретарем виконкому Бовшівської сільської ради, внесеного в реєстрі за № 68, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті, все належне їй майно заповіла відповідачу ОСОБА_1 (а. с. 62).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка знаходиться в колективній власності Агрофірми «Бовшівська», що в с. Бовшів Галицького району розміром 51,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це майно належить спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 286916, виданого на підставі розпорядження Галицької районної державної адміністрації від 29 березня 2000 року за № 104 та зареєстровано Галицькою РДА 02 жовтня 2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 142 (а. с. 71).

Відповідно до відповіді Бурштинської міської ради від 10 грудня 2021 року на запит підтверджується, що земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0739, внесена до Державного земельного кадастру про земельну ділянку 07 жовтня 2020 року, перебувала у користуванні ОСОБА_5 . Земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0833, внесена до Державного земельного кадастру 29 січня 2021 року, також перебувала у користуванні ОСОБА_5 згідно з даними земельно-шнурової книги Бовшівської сільської радит за 1992-1999 роки (а. с. 58-59).

Згідно з рішенням Бовшівської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року ОСОБА_5 безоплатно передано у приватну власність присадибну ділянку площею 0,25 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,20 га (а. с. 60).

Відповідно до рішення Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739, за адресою: АДРЕСА_1 , та передано ОСОБА_1 у приватну власність цю земельну ділянку (а. с.70).

Згідно з рішенням Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833, за адресою: с. Бовшів, урочище Гай, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, та передано ОСОБА_1 безоплатно у власність цю земельну ділянку (а. с.69).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 14 квітня 2021 року право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833 та 23 жовтня 2020 року на земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739 (а. с. 19).

15 і 17 грудня 2020 року та 25 лютого 2021 року ОСОБА_3 подавала до Бурштинської міської ради заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га у с. Бовшів, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Згідно з даними листів Бурштинської міської ради від 19 лютого 2021 року та 10 березня 2021 року на вищевказані заяви ОСОБА_3 убачається, що позивачка вже скористалась правом безоплатної приватизації земельної ділянкидля ведення особистого селянського господарства. Також ця спірна земельна ділянка була у користуванні ОСОБА_5 згідно з рішенням Бовшівської сільської ради від 30 грудня 1993 року. ОСОБА_1 (спадкоємець) приватизовує земельну ділянку спадкодавиці ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2005 року. Крім цього, спірна земельна ділянка вже сформована на ОСОБА_1 з відповідним присвоєнням кадастрового номера: :01:001:0833 (а. с. 9, 11).

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1183 га в ур. «Гай» установлено, що рішенням Бовшівської сільської ради від 06.09.2020 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,11 га в ур. «Гай».

Відповідно до змісту пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1183 га в ур. «Гай» така технічна документація розроблена на підставі рішення Бовшівської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року, рішення Бовшівської сільської ради від 06.09.2020, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2005.

Таким чином, суд установив, що дії позивачки в частині звернення до органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не стосувалися земельної ділянки площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739. Усі звернення позивачки до Бурштинської міської ради стосувалися виключно земельної ділянки площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833, яка на час таких звернень уже була сформована як об`єкт цивільних правовідносин, до того перебувала у користуванні спадкодавиці ОСОБА_5 , а права на цю земельну ділянку передані в порядку спадкування відповідачу ОСОБА_1 .

При цьому, вважаючи оспорювані у цій справі рішення органів місцевого самоврядування протиправними і такими, що порушують її права на відповідні земельні ділянки, ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам, позовним вимогам, суд виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта статті 116 ЗК України).

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 368/1158/16-ц, провадження N 14-140цс18).

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Вимоги позивачки про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 363/3641/17 (провадження N 61-36341св18).

Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, позивачка зобов`язана довести, що рішення Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року та рішення Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року в частині передачі у власність земельних ділянок відповідачу порушує її права чи законні інтереси.

Як установлено судом, ще до звернень позивачки до органу місцевого самоврядування з відповідними заявами про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою реалізації права на безоплатну приватизацію уже було прийнято оскаржуване у цій справі рішення від 22 жовтня 2020 року «Про затвердження землевпорядної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та передачі у власність ОСОБА_1 » і передано у власність відповідачу земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739.

Жодних доказів чи обґрунтованих пояснень щодо наявності будь-яких прав чи інтересу у позивачки стосовно земельної ділянки площею 0,0785 га, кадастровий номер: :01:001:0739, суду взагалі не надано.

Так само позивачка не надала жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорюваним рішенням Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року порушено її права на земельну ділянку площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що прийняттю оспорюваного рішення Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року передували її неодноразові звернення до органу місцевого самоврядування щодо надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою на цю спірну земельну ділянку, з огляду на таке.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення» та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Стаття 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

За таких обставин суд зазначає, що відмова органу місцевого самоврядування у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою є самостійною підставою для реалізації позивачкою права на звернення до суду, якщо вона вважає таку відмову протиправною.

Своєю чергою безпосередньо рішення Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року, яким відповідачу передано у власність земельну ділянку площею 0,1183 га, кадастровий номер: :01:001:0833, жодним чином не порушує прав чи законних інтересів позивачки. Тоді як надання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою на цю спірну земельну ділянку не було б перешкодою для органу місцевого самоврядування для прийняття рішення Бурштинською міською радою від 02 квітня 2021 року та призвело б марних сподівань власне позивачки на отримання ділянки у майбутньому.

Вирішуючи цей спір по суті, суд також враховує те, що права на спірні земельні ділянки належали з 1993 року спадкодавиці ОСОБА_5 і перейшли відповідачу ОСОБА_1 в порядку спадкування.

Відповідно до змісту пункту 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Зі змісту пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1183 га в ур. «Гай» убачається, що правовими засадами оформлення цієї земельної ділянки було рішення Бовшівської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року та вказані положення пункту 1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Таким чином, хоча формально оспорювана земельна ділянка площею 0,1183 га і перебувала у комунальній власності, проте законні права на оформлення права власності на цю земельну ділянку належали саме відповідачу ОСОБА_1 як спадкоємцю прав ОСОБА_5 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

З огляду на все вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і скасування рішень Бовшівської сільської ради від 22 жовтня 2020 року та Бурштинської міської ради від 02 квітня 2021 року, оскільки позивачка не довела належними і достатніми доказами і не обгрунтувала, що ці рішення порушують її законні права на спірні земельні ділянки, зокрема з огляду на те, що позивачка не була ні власником, а ні користувачем спірних земельних ділянок.

Окремо суд звертає увагу на те, що у зв`язку зі законодавчими змінами на цей час не передбачено видання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки. Не було їх передбачено і станом на час прийняття оскаржуваних у цій справі рішень. Таким чином, похідні у цій справі позовні вимоги про визнання недійсними та скасування свідоцтв про права власності на земельні ділянки, суд вважає неналежним способом захисту порушеного, на думку ОСОБА_3 , її права, який обрала позивачка, що є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 223, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про скасування рішень відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2022 року.

Учасники справи

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: Бурштинська міська рада, місцезнаходження: вул. С. Стрільців, 4, м. Бурштин, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ