У Х В А Л А

22.04.2022 Справа №607/4886/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконт», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконт» (далі TOB «Віконт») та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 14.08.2021р. між TOB «Віконт» та ОСОБА_2 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59842120 від 14.08.2021р. та внесеного на його підставі запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на приміщення вагової з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з відновленням запису про право власності на це майно за TOB «Віконт».

На обгрунтування позову зазначено, що позивач є засновником та учасником TOB «Віконт», і для укладення договорів про відчуження майна товариства необхідна одностайна згода усіх засновників, проте TOB «Віконт», в порушення вимог п.п. 7.2, 7.3, 7.4 Статуту TOB «Віконт», на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від позивача згоди не отримувало, а тому його укладення та подальша реєстрація права власності на підставі цього договору порушує права позивача як засновника та учасника товариства. Крім цього, при укладенні зазначеного договору товариством допущено й інші порушення вимог Закону.

Відповіднодо ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, розглядають господарські суди.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У вказаній постанові Велика Палата зазначила, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ». Крім нього, засновниками (учасниками) цього товариства, є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 9 квітня 2019 року у справі № 916/1295/18 (за позовом позивача члена споживчого товариства до двох відповідачів цього ж товариства та фізичної особи, яка не є ні підприємцем, ні членом цього товариства, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного товариством без згоди позивача як члена товариства) дійшла висновку про те, що спір про визнання недійсним договору, укладеного товариством без згоди засновників, є спором про порушення корпоративних прав і якщо учасник юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням корпоративних прав такого учасника, то цей спір є спором про право управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є іншим відповідачем у справі як сторона спірного договору фізична особа.

Таким чином, оскільки позивач є засновником TOB «Віконт» і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу майна товариства як такий, що укладений без згоди засновників, відтак порушує його права як засновника товариства, цей спір підлягає розгляду господарським судом.

Також, оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності, зареєстрованого на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, безпосередньо пов`язане із захистом позивачем своїх корпоративних прав, вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та внесеного на його підставі запису про реєстрацію права власності з відновленням запису про право власності TOB «Віконт», мають вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

Таким чином, оскільки має місце спір між юридичною особою та її засновником, пов`язаний з діяльністю такої юридичної особи, цей спір відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу Україниповинен розглядатися господарським судом.

Відтак, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не є «судом встановленим законом» для розгляду даної справи, оскільки її розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження та роз`яснити позивачу про можливість звернутися з цими вимогами в порядку господарського судочинства до Господарського суду Тернопільської області.

З цих підстав, керуючись ст. ст. 186, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконт», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Тернопільської області (46001, м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14-а).

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу разом із позовною заявою та всіма доданими до позовної заяви документами.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

СуддяН. М. Сташків