ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3297/22 Справа № 213/2965/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

позивач: ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Ідея Банк"

треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотраіального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавчець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Інгулецького районного м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року, про повернення позову, яка постановлена суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 10 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк", треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотраіального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавчець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Перевіривши позов на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, суддя 11.08.2021 постановив ухвалу про залишення позову без руху і надав позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Копія вищезазначеної ухвали отримана представником позивача 18.11.2021.

Станом на 10.01.2022 року встановлені судом недоліки позову не усунуті.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року позовна заява визнана неподаною та повернута позивачеві ОСОБА_1

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2021 року скасовані.

Поновлено стягнення на підставі виконавчого напису виконавчого напису №7895, вчиненого 16.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ідея банк" заборгованості в розмірі 60 238,70 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухвалою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення ставить питання про його скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник зазначає, що ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була мотивована тим, що оскарження виконавчого напису нотаріуса не є захистом порушеного права, однак сторона позивача не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вказує на те, що при стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх інтересів. Вказує, що стягнення проводиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у неї суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі, тобто спір стосується кредитних правовідносин і у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача вказує, що зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №643/2870/18, провадження №614126св19. Постановою колегії суддів Великої Палати Верховного Суду справа №14-57цс18 від 21.03.2018 зазначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред`явлені позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача, відповідач АТ «Ідея Банк», просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний розгляд здійснювати за відсутності представника відповідача.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, з ухвали суду першої інстанції від 16 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без руху видно, що суд залишив позов без руху через несплату позивачем судового збору, пославшись на те, що позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню ніяк не пов`язані з позовами, що пов`язані з порушенням прав споживачів (а.с.13).

На виконання ухвали суду без руху, представником позивача ОСОБА_2 26 серпня 2021 року було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, де остання посилалась на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на правову позицію викладену у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №14-57цс18 від 21.03.2018 та зазначала, що позивачі у справах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню звільняються від сплати судового збору в судах всіх інстанцій (а.с.20-21).

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною позовної заяви та повернення її позивачеві ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався нормами статті 185, 353 ЦПК України і виходив з того, що заявник не виконала вимог ухвали Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року не сплатила судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Однак з цими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 87 Закону №3425-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік).

Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 90 Закону №3425-ХІІ стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 як споживач, що звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Суд першої інстанції не врахував наведеного та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необґрунтовано визнав її позовну заяву неподаною та повернув її.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду й обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання неподаною і повернення позовної заяви.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вищенаведених норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними місцевим судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження по справі, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367-368,379,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: