ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5754/21Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/424/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/5754/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року (ухваленого суддею Дзюбичем В.Л.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок затоплення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок затоплення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 24 березня 2020 року близько 17 год. 30 хв. було затоплено його квартиру АДРЕСА_1 . Вказує на те, що залиття було вчинене з квартири, яка розміщена поверхом вище, а саме із квартири АДРЕСА_2 . Факт залиття квартири підтверджується актом від 25 березня 2020 року, відповідно до якого причиною затоплення квартири був несправний кран гарячої води в змішувачі на кухні (вкручений) та несправний сифон під мийкою, а також встановлено наступні пошкодження: затоплено коридор стелю і стіни, ванну кімнату стелю і стіни (частково), кухню стелю і стіни, у кімнаті кут стіни і стелі (від балкону). Внаслідок залиття квартири він зазнав збитків в розмірі вартості відновлювального ремонту, який, у відповідності до Звіту з оцінки вартості ремонтновідновлювальних робіт, необхідних для усунення наслідків залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 на дату оцінки від 25 травня 2020 року та складає 23147.00 грн.

В результаті завданої матеріальної шкоди шляхом затоплення квартири йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна. Відповідач добровільно не відшкодовує завданої шкоди, а тому він та його дружина протягом тривалого часу не можуть провести ремонт та належно використовувати квартиру.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути із відповідача ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 23147 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 23147.00 грн. грошового відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 2000 грн. моральної шкоди, 908.00 грн. сплаченого позивачем судового збору та 3000 грн. понесених витрат на оплату проведеного технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2022 року стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року, ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем визнано, що акт затоплення від 25 березня 2020 року було складено у відсутності власника квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що обстеження її квартири АДРЕСА_2 ніким не проводилося. При цьому, вона зверталася в ЖЕК для проведення обстеження своєї квартири. Звертає увагу на те, що акт від 25 березня 2020 року є неналежним доказом, оскільки він не відповідає вимогам, встановленим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», а саме: у даному акті не вказано місце складання, характер залиття квартири, орієнтовану вартість пошкоджених речей, їх конкретну локацію, а також він не містить підпису власника квартири, з вини якого начебто завдано шкоди. Експерт з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_5 , який виконав звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта квартири АДРЕСА_1 від 25 травня 2020 року, не має повноважень проводити товарознавчі експертизи та оцінки, а тому не вправі визначити вартість пошкодженого майна. Вважає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди.

У зв`язку з наведеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

15 квітня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 адвоката Кожевнікова О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін, мотивуючи необхідністю допиту свідків.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року підготовку апеляційного розгляду даної справи закінчено та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 16 год. 00 хв. 18 квітня 2022 року у відсутності сторін, у відповідності до ст.369 ЦПК України.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У зв`язку з тим, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, у задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи слід відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02 квітня 1993 року № НОМЕР_1 .

Відповідно до Акту від 25 березня 2020 року комісія у складі старшого майстра ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_6 , менеджера груп житлових будинків ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» Новіцької Л.О., слюсаря-теплотехніка ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_7 , в присутності мешканця квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , мешканки квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_8 проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , склали даний акт про те, що 24 березня 2020 року о 17 год. 30 хв. мешканкою квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_8 було затоплено нижче розміщену квартиру АДРЕСА_1 , а саме: коридор стелю і стіни, ванну кімнату стелю і стіни (частково), кухню стелю і стіни, у кімнаті кут стіни і стелі (від балкону). Причиною затоплення був несправний кран гарячої води в змішувачі на кухні (вкручений) та несправний сифон під мийкою.

Власницею квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно із звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 від 25 травня 2020 року, експерт з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_5 зазначив, що вартість ремонту квартири складає 23147 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, ст.ст.10, 151, 177, 178 ЖК УРСР передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Згідно з п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону є підстави для висновку, що власники квартири зобов`язані утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Вказана стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.

Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

У відповідності до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року в справі № 761/12945/19.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.

З матеріалів справи вбачається, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_3 , зафіксовано актом затоплення квартири від 25 березня 2020 року. Власницею квартири АДРЕСА_5 , з якої відбулося залиття квартири позивача, є відповідачка ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт затоплення квартири від 25 березня 2020 року відповідає вимогам, встановленим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому наведені дата та місце складання, члени комісії, місце, де трапилось залиття, наслідки та причина залиття.

При цьому особа, яка проживала у квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_8 (мама відповідачки) від підпису в акті затоплення квартири від 25 березня 2020 року відмовилася у присутності членів комісії, хоча мала можливість висвітлити своє бачення ситуації, яка склалася, вказати у ньому свої зауваження.

Таким чином, апеляційний суд погоджується висновком суду, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_3 , є належним чином зафіксованим та доведеним позивачем.

У матеріалах справи міститься Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, квартири АДРЕСА_1 , яким встановлена вартість ремонту квартири позивача. При цьому, відповідачем не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами протилежного.

Встановлено, що власник житла зобов`язаний забезпечити справне функціонування водопровідної системи, сантехнічного обладнання, які знаходяться у його житловому приміщенні (квартирі) чого відповідачем зроблено не було, оскільки через несправний кран гарячої води в змішувачі на кухні та несправний сифон під мийкою відбулось затоплення квартири позивача, а тому судом вірно стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 23417 грн. відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок залиття квартири.

Також, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд вірно враховав конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 2000 грн. буде співмірна із перенесеними позивачем моральними стражданням і переживанням, що він зазнав у зв`язку із затопленням його квартири.

Доводи апелянта про те, що позивачем визнано факт відсутності власника квартири АДРЕСА_1 під час складання акту затоплення від 25 березня 2020 року, колегія суддів відхиляє, оскільки представник позивача у судовому засіданні 03 вересня 2021 року зазначив, що власник квартири був присутній під час складання акту.

Твердження апелянта про те, що обстеження квартири АДРЕСА_2 ніким не проводилося, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказана обставина спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта про те, що ОСОБА_4 зверталася в ЖЕК для проведення обстеження квартири, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Доводи апелянта про те, що експерт з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_5 , який виконав звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта квартири АДРЕСА_3 не вправі визначити вартість пошкодженого майна, колегія суддів відхиляє, оскільки експерт діяв у відповідності до Закону України «Про архітектурну діяльність» та не визначав вартість пошкодженого майна, а встановлював вартість ремонту квартири позивача, яка була пошкоджена внаслідок затоплення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 18 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді