Справа №461/4734/21
Провадження №2/461/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Гель І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 137 750 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1377,50 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ОСОБА_2 під розписку отримала позику у ОСОБА_1 , а саме кошти у сумі 5 000 доларів США, що є еквівалентом 137 750 грн. на дату складання даної позовної заяви, з зобов`язанням виплачувати 2 відсотки процентів щомісячно за користування коштами від суми позики. Однак, відповідач не виконала своїх зобов`язань, ні у частини повернення боргу, ні у частині сплати відсотків за користування коштами. Зазначила, що неодноразово надсилала відповідачу вимогу щодо повернення боргу, однак такі були проігноровані ОСОБА_2 . Оскільки, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, порушує взяті на себе зобов`язання, а також законні права та інтереси ОСОБА_1 , просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.06.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.05.2021 року позивач через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала клопотання про призначення у даній справі судову почеркознавчу експертизу.

05.10.2021 року ОСОБА_2 через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить суд визнати недійсною розписку від 03.12.2013 року.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 покликається на те, що дійсно 03.12.2013 року вона написала розписку на ім`я ОСОБА_1 , яка запропонувала їй позичити кошти в сумі 5000 доларів США, однак вказаної грошової суми вона так і не отримала, відтак за такою розпискою не можливо стягнути грошові кошти. Просить зустрічний позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсноюдо спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та призначено підготовче судове засідання.

17.11.2021 року ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначила, щозустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки розписка від 03.12.2013 року укладена з дотриманням норм ЦК України, з досягненням та визначенням всіх істотних умов сторонами за даним правочином, у тому числі обов`язок позивача за зустрічним позовом повернути грошові кошти за вимогою. Окрім того, зазначила, що ОСОБА_2 не надала документів (доказів), які б свідчили, що вона не отримувала гроші за розпискою, або виконала зобов`язання за даною розпискою. ОСОБА_1 стверджує, що вона має право вільно розпоряджатись коштами, які єїї власністю, має право вимагати від ОСОБА_2 повернення своїх коштів у сумі 5 000 доларів США, що є еквівалентом 137 750 грн. Просить задоволити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Окрім того, ОСОБА_1 подала заяву про залучення до участі у справі свідків ОСОБА_3 .

В судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2022 року представник позивача ОСОБА_4 відмовився від клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та виклику в судове засідання свідка ОСОБА_3 .

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.03.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи та залучення для участі у справі свідка ОСОБА_3 - залишено без розгляду, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Відповідач за первісним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 під розписку отримала позику у ОСОБА_1 , а саме кошти у сумі 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США, під 2 (два) відсотка щомісячно та зобов`язалася повернути борг, що підтверджується копією розписки, наявною в матеріалах справи /а.с.20/. Оригінал розписки знаходиться у позивача.

Частинами 1, 2 п. 1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. А у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи договір позики, суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, договір позики в письмовій формі може бути укладений як складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином, як договір позики, так й розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, враховуючи вищевказане, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів.

Звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу ОСОБА_1 як на доказ підтвердження отримання відповідачем грошових коштів покликається на розписку від 03 грудня 2013 року, копія якої знаходяться в матеріалах справи. Відповідач належними та допустимими доказами не спростовано факт написання даної розписки й відповідно факт отримання коштів у позику.

Отже оцінюючи надані докази, суд визнає їх як належні та допустимі на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики й відповідно доказів на спростування вказано відповідачем суду не надано.

Крім того, зі змісту розписки вбачається, що вона містить підпис вчинений ОСОБА_2 про отримання нею в борг п`ять тисяч доларів США під 2 відсотки щомісячно та зобов`язання повернути борг /а.с.20/.

За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, суд дійшов висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом факту передачі грошової суми позичальнику.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 надсилала ОСОБА_2 вимогу щодо повернення боргу. Сума вимоги складалась з суми боргу та відсотків за користування коштами за період з 03.12.2013 року по 15.09.2020 року. Однак, поштове відправлення за номером 730 повернулося позивачу у зв`язку з відмовою відповідачем отримувати лист /а.с.17,22/.

26 травня 2021 року ОСОБА_1 повторно надсилала ОСОБА_2 вимогу щодо повернення боргу, шляхом доставки Новою поштою (номер експрес -накладної 7890), однак відповідач відмовилась отримувати відправлення /а.с.23,26/.

26 травня 2021 року ОСОБА_1 повторно надсилала ОСОБА_2 вимогу щодо повернення боргу поштове відправлення 479, яке отримано відповідачем 28 травня 2021 року /а.с.23, 28/.

Із вказаної вимоги вбачається, що ОСОБА_1 вимагала у ОСОБА_2 у трьохденний строк з дня отримання вимоги повернути їй грошові кошти /а.с.23/.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у разі строк або термін виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 у визначений вимогою строк, суму боргу у добровільному порядку не повернула й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надала, а також не спростувала факт існуючого боргу перед ОСОБА_1 жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, частиною 1ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач борг не повернула й відповідно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Стосовно зустрічного позову про визнання розписки недійсною суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 підтверджується змістом розписки, яка власноручно нею складена. Водночас ОСОБА_2 не доведено, що грошові кошти нею не отримано чи такі повернуто позивачу.

Таким чином, оскільки всі істотні умови під час укладання договору позики дотримані, відповідачем не доведено факт неотримання грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 5000 доларів США, суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання недійсним договору позики відсутні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1377,50 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 530, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст.81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 137 750 (сто тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 377 (одна тисяча триста сімдесят сім) гривень 50 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Зубачик Н.Б.