Справа №150/634/21
Провадження по справі №2/22//22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Вітковській О.С.,

з участю учасників цивільного процесу:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Поліщука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для її утримання не надає, тому просить стягувати із ОСОБА_2 аліменти для її утримання в розмірі 1/4 всіх видів заробітку доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує на умовах, викладених в заяві, просить їх задоволити. Пояснила, що відповідач отримує кошти, ремонтуючи автомобілі, на даний час ніде не працює, зловживає алкоголем, харчується сам.

Представник відповідача адвокат Поліщуком О.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.01.2022 року (а.с. 27), позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що сторони проживають на одному погосподарського номері, з ними проживають їхні малолітні діти. ОСОБА_2 немає регулярного доходу, у нього тимчасові заробітки, тому утримувати дружину не має фінансової можливості. Окрім того, із ОСОБА_2 на підставі судового наказу стягуються аліменти для утримання малолітніх сина та доньки.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.. ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, відповідно до ст. ст.81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК Україні, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

З матеріалів справи судом встановлено, що, що шлюб між сторонами зареєстровано у виконкомі Червоногребельської сільської ради Чечельницького району Вінницької області 18.10.2015, актовий запис №5 (а.с. 12).

Від спільного подружнього життя у сторін є малолітні діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 26.10.2016 Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 7) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданого 18.09.2020 року виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 8).

Малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю (тобто, позивачем по справі) та батьком ОСОБА_2 (тобто, відповідачем по справі), що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Бабчинецької сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області від 10.12.2021 (а.с. 9).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не працює у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення трьох років, а відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає. Єдиним джерелом доходу позивача є соціальні виплатив розмірі 860 грн. щомісяця, що стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків від 15.11.2021 за №352, виданих Чернівецькою ДПІ Головного управління ДПС у Вінницькій області (а.с. 10).

Із довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико санітарної допомоги» Бабчинецької сільської ради Могилів Подільського району Вінницької області від 10.12.2021 за №268, вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 хворіє та перебуває на «Д» обліку з діагнозом: остеохондроз поперекового відділу хребта корінцевим та больовим синдромом (а.с. 11).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч. ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відтак, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст.77 СК України).

Частиною 1 статті 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 19.01.2018 по справі №541/1208/16-ц.

Згідно частин 8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Судом враховується матеріальне становище відповідача як платника аліментів - ніде не працює, у нього відсутній постійний та регулярний дохід, докази його працевлаштування відсутні.

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що останній запис про трудову діяльність відповідача ОСОБА_2 зроблено 30.05.21 (звільнення з посади технічного обслуговування автомобілів ФОП ОСОБА_5 ), інші записи про наступне працевлаштування відсутні. Відсутні також докази перебування відповідача ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Окрім цього, судом враховується відсутність належних, допустимих та достатніх доказів наявності у ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, що б давали реальну фінансову можливість сплачувати аліменти для утримання дружини. Окрім того, суд звертає увагу, що сторони та їхні малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом на одному погосподарському номері по АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є довідка, видана Бабчинецькою сільською радою Могилів Подільського району Вінницької області від 10.12.2021 за №1808. Факт спільного проживання сторін та їхніх малолітніх дітей не заперечується в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до судового наказу від 11.11.2021 (справа №150/561/21 (провадження по справі №2-н/150/29/21) вирішено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Чернівецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 28.12.2004 року, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 , аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви - 05.11.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Судом встановлено, що безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач спроможним надавати таку допомогу, суду не надано.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на наявність у відповідача інших осіб, яким він зобов`язаний надавати утримання малолітніх сина та доньки, обставини чого мають істотне значення стосовно заявленого спору, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору на користь держави.

З врахуванням відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі ст., ст.75, 80, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 141, 142, 263 - 265, 274, 280, 282, 353-355, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб відсутній за релігійними переконаннями, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 28.12.2004 Чернівецьким РВ УМВС України у Вінницькій області.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК