Справа № 510/1912/21
Провадження № 2/510/148/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 березня 2022 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 2923681 грн. 19 коп., -

В С Т А Н О В И В

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 23.12.2021р., 02.02.2022р., 28.02.2022р., 28.03.2022р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву щодо позову не надав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жекало І.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутності.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія договору позики №03/07/20-1 від 03.07.2020р.; копія розписки ОСОБА_2 від 03.07.2020р. про отримання грошей -23600 доларів США; розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; розрахунок інфляційних збитків; розрахунок відсотків за користування грошовими коштами; довідка про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом 16.09.2021р.; копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги, оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.03.2019р.; копія квитанції від 21.09.2021р. про сплату судового збору на суму 11350 грн. 00 коп.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , діючий через свого представника - адвоката Жекало І.С., звернувся до суду із відповідним позовом, яким просить остаточно стягнути з ОСОБА_2 23600 доларів США, які станом на 05.10.2021р. становлять 634840 грн. 00 коп., зазначивши, що 03.07.2020р. він із ОСОБА_2 уклали договір позики №03/07/20-1, за умовами якого він передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 23600 доларів США. Відповідач зобов`язався у термін до 03.10.2020 року повернути позивачу зазначену грошову суму, однак свої зобов`язання по теперішній час не виконав. За домовленістю сторін позика була безвідсотковою. Після спливу терміну, на якій була видана позика, відповідач гроші не повернув. На день звернення позивача із позовом до суду (05.10.2021р.) із вимогами про стягнення боргу відповідач борг не повернув, залишилися невиконаними боргові зобов`язання: основна сума боргу - 634840,00 грн.; інфляційні збитки - 61452,51 грн.; 3% річних - 18145,48 грн.; неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 2209243,20 грн.

Вирішити спір у досудовому порядку неможливо, позивач звернувся із позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача остаточну суму боргу - 2 923 681,19 грн., судовий збір - 11350 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу - 10 000,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилався на договір позики №03/07/20-1 від 03.07.2020р., розписку від 03.07.2020 року, рукописний текст в якій про отримання грошових коштів виконано ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

03.07.2020 року сторони у справі уклали договір позики. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Також між сторонами була оформлена і розписка на отримання ОСОБА_2 грошей. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягав виконанню обома сторонами.

ОСОБА_1 - позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, коли передав 03.07.2020 року ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23600 доларів США. Виконання позичальником зобов`язань за договором підтверджується текстом розписки. Обов`язок позичальника повернути позику передбачено умовами договору позики та розписки і положеннями ст.1049 ЦК України.

Як виходить із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, позичені на певний строк грошові кошти - не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору, однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. У даному випадку договір позики сторони оформили в письмовій формі, але не посвідчували у нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою з моменту фактичного передання речей, визначених родовими ознаками, позикодавцеві (із рук в руки) або з моменту зарахування грошових коштів, що позичалися, на банківський рахунок позикодавця.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу - 634840 грн. є законними, знайшли своє підтвердження, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної суми боргу, позивач також просив стягнути і: інфляційні збитки - 61452,51 грн.; 3% річних - 18145,48 грн.; неустойку (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 2209243,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, правомірними і законними, такими виходять із позикових договірних зобов`язань, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 11350 грн. 00 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу - 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №823/2638/18 від 16 травня 2019 року містить висновки про те, що надані позивачем договір, рахунок (з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг) та квитанція про оплату цих послуг є належними і достатніми доказами для стягнення понесених витрат, а складення акту виконаних робіт не передбачено умовами договору, тому сам факт виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про прийняття цих послуг. Таким чином, необґрунтованою є вимога щодо прайс-листа та акту виконаних робіт (послуг) за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що до матеріалів позову позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - 10000,00 грн., отже суд не може задовольнити вимоги позивача про стягнення на його користь такого виду судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 279, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики №03/07/20-1 від 03.07.2020р. (станом на 05.10.2021 року) в розмірі 2923681 грн. 19 коп., що складається з: основної суми боргу - 634840 грн. 00 коп.; інфляційних збитків - 61452,51 грн.; 3% річних - 18145,48 грн.; неустойки (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 2209243,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 11350 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Ренійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Вячеслав ДУДНИК