Справа № 500/3187/13-ц
Провадження № 6/946/52/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі заяву комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу №500/3187/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року задоволено позов КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Житсервіс-2», про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.02.2014 року вказане рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року залишено без змін.

21.09.2021 року до суду надійшла заява представника КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу №500/3187/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21.03.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.03.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 21.11.2013 року, який 17.09.2014 року був направлений для примусового виконання до Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» було позбавлене можливості відслідковувати хід виконавчого провадження за допомогою онлайн доступу до системи виконавчих проваджень через мережу інтернет, так як не володіло ні номером виконавчого провадження, ні ідентифікатором для доступу, які мало б отримати з постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв`язку із цим КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» 03.02.2017 року звернулось до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі Ізмаїльський відділ ДВС) із запитом №196 щодо надання інформації про хід даного виконавчого провадження. 14.03.2017 року Ізмаїльським відділом ДВС надано відповідь, з якої стало відомо, що виконавче провадження, відкрите за наведеним вище виконавчим листом, закінчено на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Тобто, у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю, а саме, до ВДВС Овідіопольського РУЮ ГТУЮ. 17.03.2017 року КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося із запитом №404 до ВДВС Овідіопольського РУЮ з проханням повідомити про хід виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №500/3187/13-ц від 21.03.2014 року, який було отримано 28.03.2017 року, про що свідчить відмітка про вручення поштового повідомлення, однак, був залишений без реагування. Таким чином, КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» знову ж таки було позбавлене можливості відслідковувати хід виконавчого провадження за допомогою онлайн доступу до системи виконавчих проваджень через мережу інтернет. Після неодноразових звернень, лише 15.06.2021 року з листа №45-16804 від 07.06.2021 року КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стало відомо, що дане виконавче провадження було завершено 06.08.2015 року на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю, а саме, до ВДВС Ізмаїльського РУЮ ГТУЮ. З інформації, наданої 27.07.2021 року Ізмаїльським МВ ДВС ПМУ МУ на звернення КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стало відомо, що виконавчий лист від 21.03.2014 року було втрачено під час передачі поштою від Овідіопольського РВ ДВС до Ізмаїльського МВ ДВС. Таким чином, на думку КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» зазначені обставини спливу строку для пред`явлення виконавчого листа від 21.03.2014 року №500/3187/13 на виконання є поважними, оскільки не залежали від волевиявлення КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго».

Представник КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв чи клопотань по справі суду не надала.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 442 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статті 18 ЦПК України, в редакції чинної на час звернення стягувача до суду з заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Частинами 1,2 статті 12 «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Пунктом 17.4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України в редакції від 07 січня 2018 року передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року задоволено позов КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Житсервіс-2», про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн. (а.с.93-100)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.02.2014 року вказане рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року залишено без змін (а.с.132-135).

Листом Ізмаїльського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 14.03.2017 року №6905 року заявника КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» було повідомлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №500/3187/13, виданого 21.03.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 11 534,84 грн. на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» завершено 25.12.2014 року на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю, а саме, до ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції ГТУЮ (а.с.155).

Згідно повідомлення Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.06.2021 року №45-16804 у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №500/3187/13, виданого 21.03.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (ВП №46105895). Проведеною перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень електронного архіву в тому числі спеціального розділу, встановлено наступне: ВП №46105895 з примусового виконання виконавчого листа №500/3187/13, виданого 21.03.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 11 534,84 грн. на користь КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго». Виконавче провадження завершено 06.08.2015 року на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю, а саме, до ВДВС Ізмаїльського РУЮ ГТУЮ (а.с.152).

Відповідно до довідки ВДВС Ізмаїльського МРУЮ (м.Одеса) від 06.07.2021 року №36317/32-15 станом на 06.07.2021 року, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відсутній виконавчий лист Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2014 року №500/3187/13. 06.08.2015 року Овідіопольським РВДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий лист Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2014 року №500/3187/13 було направлено за належністю до Ізмаїльського МР ВДВС та під час передачі було втрачено поштою. Повернути виконавчий документ неможливо (а.с.150).

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У пункті 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно із положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».

У постанові від 13 березня 2019 року у справі №2-6725/10 (провадження №61-61-42795св18 виходив з того, що, «аналізуючи зміст пунктом 17.4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата. Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. Змінювати в дублікаті виконавчого документа учасників справи, загальну суму стягнення, навіть у разі часткового виконання рішення суду, не можна, це враховується під час подальшого виконавчого провадження».

За таких обставин, стягувачем доведено належним чином, що виконавчий лист №500/3187/13-ц, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року втрачений під час його пересилання між державними виконавчими службами, про що заявнику стало відомо 27.07.2021 року із відповіді Ізмаїльського ВДВС Ізмаїльського МРУЮ (м.Одеса) Міністерства юстиції.

На теперішній час заборгованість боржника ОСОБА_1 перед комунальним підприємством не погашена, отже виконавчий документ підлягає подальшому примусовому виконанню.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинної на час надання виконавчого листа, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У пункті 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 24 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку на таке пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із заяви стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник просив суд поновити вказаний строк, оскільки йому стало відомо про втрату виконавчого листа виконавчою службою лише після отримання відповіді державної виконавчої служби.

При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі виконавчих листі до виконання протягом визначеного законом строку.

За таких підстав, суд дійшов висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущений з поважних причин, тому є законні підстави для його поновлення.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так, у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу №500/3187/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн. до виконання.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 76-81, 258-260, 263, 433 Цивільно-процесуального кодексу України, п.17.4 Розділу ХII Перехідних Положень ЦПК України, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу №500/3187/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн. - задовольнити.

Видати комунальному підприємству «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» дублікат виконавчого листа №500/3187/13-ц, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн., для пред`явлення до виконання.

Поновити комунальному підприємству «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» строк для пред`явлення виконавчого листа №500/3187/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 березня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 10 091,61 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в сумі 165 41 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 229,40 грн., до виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 ти денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П.Пащенко