ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/653/22 Справа № 179/1470/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л.,Макарова М.О.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Новомосковської районної державної адміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області про скасування розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнений у липні 2021 року, пред`явленим до Новомосковської районної державної адміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області, та просила скасувати розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №877-р від 28 листопада 2003 року "Про вилучення земельних ділянок, які були надані ОСОБА_3 для ведення (селянського) фермерського господарства на території Олександрівської районної ради" а визнати Державні акти на право постійного користування землею площею 17.49 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження голови районної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27 березня 2001 року №84-р. Та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №690 та 5,1 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження представника Президента України Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07 квітня 1993 року №124 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №219 чинними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при зверненні 14 квітня 2020 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності фермерського господарства та права постійного користування земельними ділянками в порядку спадкування їй стало відомо про існування розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації N 877-р від 28.11.2003 року "Про вилучення земельних ділянок, які були надані ОСОБА_3 для ведення (селянського) фермерського господарства на території Олескандрівської сільської ради", яке вона вважає ухваленим з грубим порушенням її прав, як спадкоємиці померлого ОСОБА_3 , оскільки 04 листопада 2003 року вона зверталась до відповідача із заявою про надання дозволу на переоформлення селянського фермерського господарства "Зоря", головою якого був її чоловік ОСОБА_3 , на її ім`я як спадкоємицю, та на підставі цієї заяви винесено відповідачем оскаржуване розпорядження, що суперечить ст.ст.549, 560 ЦК УРСР, що діяв на той час, п.п.3,4 ч.1 ст. 25 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст.141,149 Земельного кодексу України та порушує її право на спадкування права постійного користування земельними ділянками, що оформлено Державними актами, які видавались її померлому чоловікові за життя.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала через свого представника ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Новомосковська районна державна адміністрація не скористалась своїм право, передбаченим ст. 360 ЦПК України, та відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державних актів від 09 квітня 1993 року та від 24 квітня 2001 року належало право постійного користування земельними ділянками площею 5,1 га та 17,490 га наданих для фермерського господарства (а. с. 7-8).

14 серпня 1993 року зареєстровано селянське (фермерське) господарство "Зоря", головою якого зазначено ОСОБА_3 (а. с. 10-15).

04 листопада 2003 року позивач звернулась до Магдалинівської райдержадміністрації з заявою від 03 листопада 2003 року, в якій просила у зв`язку зі смертю чоловіка, ОСОБА_3 , голови селянського фермерського господарства "Зоря", яке знаходиться на території Олександрівської сільської ради, надати дозвіл на переоформлення селянського фермерського господарства "Зоря" на неї, ОСОБА_2 , як спадкоємицю" (а. с. 21).

Розпорядженням голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 877-р від 28 листопада 2003 року "Про вилучення земельних ділянок, які були надані ОСОБА_3 для ведення (селянського) фермерського господарства на території Олескандрівської сільської ради":

-вилучено земельні ділянки, які були надані ОСОБА_3 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 22,59 га;

-державні акти на право постійного користування землею видані 09.04.93 року та 24.04.2001 року ОСОБА_3 вважати такими, що втратили чинність. (а. с. 20).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_2 просила скасувати розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №877-р від 28 листопада 2003 року "Про вилучення земельних ділянок, які були надані ОСОБА_3 для ведення (селянського) фермерського господарства на території Олександрівської районної ради", оскільки вважає себе спадкоємцем ОСОБА_3 та має право на спадкування права на оренду земельної ділянки у постійне користування після ОСОБА_3 , Разом з цим, як похідну вимогу від первісної, позивач просила визнати Державні акти на право постійного користування землею площею 17.49 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження голови районної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27 березня 2001 року №84-р. Та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №690 та 5,1 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження представника Президента України Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07 квітня 1993 року №124 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №219 чинними.

Проте, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що як на момент звернення позивача з позовом, так і на час ухвалення судових рішень у справі, права позивача оскаржуваним розпорядження голови Магдалинівської райдержадміністрації не порушені, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки суд першої інстанції вірно установив відсутність у позивача, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто судом встановлювалось, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

На підставі цього судом першої інстанції вірно встановлено відсутність суб`єктивних прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, що регулюється ст.1218 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", ст.ст. 27, 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також ст. 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року

також судом першої інстанції вірно визначено норми матеріального право, які регулюють спірні правовідносини у справі.

Так, за змістом системного тлумачення статей 2,4,5,7,8,10,11 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", статей 1,5,7,8 і 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, статей 31,92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Проте право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина першастатті 20 Закону України "Про фермерське господарство"). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина першастатті 22 цього Закону). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина першастатті 23 того ж Закону).

У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.

Суд першої інстанції, на вимогу ч.4 ст. 263 ЦПК України, застосував практику Верховного Суду, що викладена у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц.

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із створенням ОСОБА_3 селянського (фермерського) господарства "Зоря", саме у нього виникло право постійного користування земельними ділянками наданими засновнику господарства, а позивач має право на спадкування господарства або частки у ньому, що належала за життя спадкоємцю ОСОБА_3 , та як його власник, отримувати у встановленому законом порядку земельні ділянки для їх використання у діяльності господарства. Доказів набуття права на спадщину у вигляді фермерського господарства, головою якого був ОСОБА_3 , позивачем не надано як до суду першої інстанції, так і до апеляційної інстанції, а тому за таких обставин суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач не набула статусу спадкоємця права постійного користування земельними ділянками після померлого чоловіка ОСОБА_3 , які вилучено на підставі оскаржуваного розпорядження голови Магдалинівської райдержадміністрації.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів, де виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров