Справа № 405/3913/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

предстаника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. В обгрунтування позову вказала, що сторони з 1986 року по 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У березні 2019 року позивач звернулся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , та поділ спільного майна подружжя (справа № 405/2404/19). В ході розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_4 в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 02.11.2012 року після фактичного продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , його особиста частка грошових коштів, а саме 5000 доларів США, була передана особисто позивачу ОСОБА_3 в рахунок її відмови від матеріальних претензій на вказаний автомобіль, що підтверджується відповідною розпискою.

Зазначила, що сторони з метою вирішення в добровільному порядку питання про поділ спільного сумісного майна подружжя домовилися, що відповідач 02.11.2012 року виплатить позивачу 5000 доларів США від продажу вказаної квартири, а пізніше доплатить ще 10000 доларів США та оформить дану домовленість в нотаріальному порядку. Після складення 02.11.2012 року даної розписки сторони примирилися та почали спільно проживати і вести спільне господарство. Отримані від відповідача позивачем 5000 доларів США були витрачені сторонами разом на спільні потреби. При цьому, позивач вважає дану розписку недійсною, оскільки вона за своїм змістом не дає підстав стверджувати про наявність у позивача волевиявлення на виділ нерухомого майна у вигляді квартири відповідачу або на відчуження 1/2 частини квартири та автомобіля. Укладення будь-якого договору щодо нерухомого майна в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення тягне за собою його нікчемність, а вартість компенсації за 1/2 частини квартири та автомобіля не є співмірними їх реальній вартості. Так само дана розписка не є договором поділу спільного майна подружжя, оскільки не містить істотних умов щодо порядку переходу права власності до відповідача після часткової сплати позивачу суми компенсації.

За таких обставин просить визнати недійсним письмовий правочин розписку від 02.11.2012 року, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.07.2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.09.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Так, сторони не заперечують, що між ними виникла усна домовленість про умови добровільного поділу майна подружжя. За цією домовленістю задля підтвердження певних фактів, а саме передачі коштів в якості грошової компенсації, позивачем 02.11.2012 року була складена відповідна розписка. Тобто, позивач даною розпискою письмово добровільно підтвердила факт передачі їй грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та вказала про певні обставини відсутність у неї претензій щодо розподілу майна. Інших обставин, в тому числі зобов`язального характеру, дана розписка не містить. При цьому, позивач помилково вважає дану розписку правочином (договором). Крім того, вказав, що будь-якого примирення між сторонами після 2010 року не відбувалося, вони проживали окремо, спільного господарства не вели, жодних обіцянок щодо доплати 10000 доларів США в рахунок домовленості про умови добровільного поділу майна подружжя відповідачем позивачу не надавалося. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

09.09.2020 року позивач подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що розписка про отримання коштів від 02.11.2012 року дійсно написана позивачем особисто. Також позивач дійсно отримала вказані в розписці грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, однак вони були витрачені спільно сторонами як подружжям. При цьому, дана розписка нотаріально не посвідчена. Також вказала, що сторони спільно проживали та вели спільне господарство до 2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що сторони сімейні стосунки фактично припинили у 2009 році. При цьому, оскаржувана розписка не є письмовим правочином, а лише підтверджує факт отримання коштів. Зазначив, що сторони з 2010 року разом не проживали та спільного господарства не вели. Так, у 2009 році позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного автомобіля Mitsubishi Lancer, який було залишено без розгляду, оскільки сторони дійшли згоди про продаж спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також про те, що грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, отримані від її продажу, відповідач передав позивачу в рахункок квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з у період 26.04.1986 року по 27.08.2016 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.08.2009 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 27.08.2016 року (а.с. 94, 95).

28.03.2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 926853 від 15.08.2009 року, а саме т/з Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини даного транспортного засобу у розмірі 71558 грн., залишивши даний автомобіль у власності ОСОБА_4 (справа № 405/2404/19).

01.07.2019 року відповідач подав відзив на вищевказаний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та в обґрунтування своїх заперечень, зокрема, послався на розписку ОСОБА_3 від 02.11.2012 року, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_3 та автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 12-20).

Так, згідно умов даної розписки, яку позивач склала 02.11.2012 року, вона отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

У свою чергу, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 204, ч. 3 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Так, позивачем не заперечується те, що спірна розписка була нею особисто написана та підписана, грошові кошти у розмірі 5000 доларів США нею отримані, волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі. Так само позивач не заперечує і наявність між сторонами усної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_3 та автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У свою чергу, суд вважає доводи позивача про необхідність нотаріального посвідчення спірної розписки безпідставними, оскільки вона не являється договором про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про вартість квартири АДРЕСА_3 та автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент складання відповідної розписки, що позбавляє суд можливості встановити співмірність розміру грошової компенсації за 1/2 частини квартири та 1/2 частини автомобіля їх реальній вартості.

Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично було досягнуто домовленість про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить копія розписки позивача від 02.11.2012 (оригінал якої було оглянуто судом в судовому засіданні), відповідно до якої позивач підтвердила отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 5000 доларів США в якості грошової компенсації в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_3 та автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Тобто, сама по собі розписка не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки не має зобов`язального характеру, а лише підтверджує факт отримання позивачем від відповідача грошових коштів в рамках усної двосторонньої домовленості про поділ майна подружжя.

Отже, суд вважає, що саме у такий спосіб сторони відповідно до вимог ст. 69 СК України домовились про порядок поділу спільного сумісного майна, що було придбано в період шлюбу.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, позивач розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, заявивши вимоги про визнання недійсною саме письмової розписки від 02.11.2012 року як правочину, а не усної взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо заяви представника відповідача від 01.09.2020 року про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин слід вказати, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною розписки від 02.11.2012 року, згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , слід відмовити, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано належними та допустимими доказами належність даної розписки до правочинів, а також її невідповідність визначеним ст. 203 ЦК України вимогам щодо дійсності правочинів.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) про визнання правочину недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.01.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний