Справа № 457/748/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/4238/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А.,Копняк С.М.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Трускавецька міська рада, Львівська обласна рада, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро ТІ та ЕО», Прокуратура Львівської області, ТзОВ «РЕМБУДЕКСПЕРТ ІФ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та визнання незаконним зведення новобудови,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: Трускавецька міська рада Львівської області (далі Трускавецька міська рада), Львівська обласна рада, комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі КП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»), комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»), прокуратура Львівської області, товариство з обмеженою відповідальністю «Рембудексперт ІФ» (далі ТОВ «Рембудексперт ІФ»), ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання правочинів недійсними та визнання незаконним зведення новобудови.

Позовна заява мотивована тим, що він все своє життя проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей час він разом із членами своєї сім`ї: сином ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_7 та її малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вищевказаною адресою.

Однак, наприкінці 2019 року ОСОБА_2 , отримавши незаконно у власність вищевказаний будинок та довівши його до руйнації, провів демонтаж будинку, на місці якого на цей час зводиться новобудова.

Вказував, що будинок, в якому він зареєстрований, був збудований

у 1930 році, є пам`яткою архітектури місцевого значення та відомий під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Будь-кого із власників цього будинку не встановлено, оскільки не існує документів, які б підтверджували, що була конкретна особа, яка володіла на праві власності цим будинком. Проте, 10 червня 1993 року комісія з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради народних депутатів Львівської області, за заявою ОСОБА_9 прийняла рішення

№ 21, згідно з якого комісія вирішила:

1. Повернути ОСОБА_10 конфісковані у 1940 році належні йому на праві особистої власності жилі будинки по

АДРЕСА_2 . 2. Визнати за ОСОБА_10 право особистої власності на жилі будинки АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 . 3. Свідоцтво про право особистої власності на жилі будинки АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 видати на ім`я ОСОБА_10 .

Разом з тим, відповідно до пункту 6 цього рішення, передача цих будинків в особисту власність спадкоємцям ОСОБА_10 могла б відбутися лише за умови відселення осіб, що проживають у цих будинках.

При цьому таких рішень від 10 червня 1993 року за № 21 є щонайменше два. В іншому рішенні від 10 червня 1993 року № 21 у пункті 1 зазначено, що рішення Трускавецького міського виконавчого комітету від 18 січня

1956 року в частині взяття на баланс держави житлових будинків

по АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 скасувати, як таке, що було прийнято без законних підстав. Проте, у чому полягала незаконність прийняття рішення про передачу цих будівель на баланс міста не зазначено. Як і не вказано підстав (документів), які б вказували на належність будинків ОСОБА_10 , чи ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_12 , яка була зареєстрована по АДРЕСА_5 , отримала свідоцтво про право

власності за законом від 09 грудня 1993 року на весь будинок

АДРЕСА_4 .

З огляду на незаконність прийнятого рішення № 21 про передачу у приватну власність зазначених будинків, які перебували у державній власності, прокурором м. Трускавець Львівської області було заявлено протест та це рішення було відмінено рішенням Трускавецької міської комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 20 квітня 1999 року № 14.

Однак, комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, розглянувши заяву ОСОБА_12 , рішенням від 31 травня

2002 року № 44 скасувала рішення Трускавецької міської комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 20 квітня 1999 року № 14, а рішення цієї комісії від 10 червня 1993 року № 21 підтвердила.

Разом з тим, документів, які б свідчили, що за життя ОСОБА_10 звертався

до органів влади про повернення йому у власність будинку

АДРЕСА_4 , чи оспорював своє право власності на цей будинок у суді не виявлено. Також на цей час не встановлено обставин, що ОСОБА_10 підпадав під дію Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». У довідці від 16 серпня 2010 року № 265/47, виданої КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», зазначено, що в інвентаризаційних справах заведених на жилі будинки, розташовані по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , немає відомостей про те, що ці будинки були націоналізовані чи конфісковані. Документів про те, що ОСОБА_10 залишався власником будинку

по АДРЕСА_4 не виявлено. Натомість, встановлено, що з листопада 1939 року, коли на ОСОБА_13 вступила ОСОБА_14 , то у ОСОБА_10 нічого не конфісковувалося та не націоналізовувалося, оскільки жодної власності у нього на той час не було.

Крім того, із довідки «Про реабілітацію» від 05 березня 1992 року ОСОБА_11 була засуджена 13 лютого 1946 року та перебувала у місцях позбавлення волі до 25 квітня 1955 року. На підставі статті 1 Закону Української PCP від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_12 реабілітована з поверненням майна або його вартості. Проте, будь-яких документів, які б підтверджували, що згідно вироку від 13 квітня 1946 року, було конфісковано будинок по АДРЕСА_4 , який належав ОСОБА_11 не встановлено. Також відсутні відомості, що після звільнення ОСОБА_11 оскаржувала конфіскацію будинку АДРЕСА_4 .

Зазначав, що ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 донька померлої ОСОБА_12 ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_4 .

Довіреністю від 16 вересня 2008 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 володіти користуватися і розпоряджатися всім її майном, у термін до 16 вересня 2011 року.

Довіреністю від 27 вересня 2010 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 володіти користуватися і розпоряджатися всім її майном, а також подарувати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у рівних частках житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_4 . Проте, ОСОБА_2 вказаний будинок зазначеним особам не подарував.

Довіреністю від 30 серпня 2014 року ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_15 та ОСОБА_17 володіти, користуватися і розпоряджатися всім її майном,

у термін на десять років до 30 серпня 2024 року.

Довіреністю від 10 лютого 2016 року ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_5 , згідно з попередньої довіреності, уповноважив ОСОБА_18 представляти його інтереси, а також володіти, користуватися і розпоряджатися всім його майном.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_18 помер. Після його смерті будинок АДРЕСА_4 успадкувала ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 листопада 2018 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області Єдин Л. В.

03 грудня 2018 року ОСОБА_4 , згідно з договором дарування, подарувала ОСОБА_2 , житловий будинок АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 грудня 2018 року ОСОБА_2 значиться власником будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки від 02 березня 2020 року, виданої відділом державної реєстрації Трускавецької міської ради, у будинку АДРЕСА_6 зареєстровано: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8

28 серпня 2018 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради надано дозвіл на виконання будівельних робіт ТОВ «Рембудексперт ІФ» з будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського і технічного призначення по АДРЕСА_4 .

Наприкінці 2019 рокупочатку 2020 року на замовлення ОСОБА_2 первісний будинок АДРЕСА_4 , пам`ятку архітектури місцевого значення, на який незаконно було видано

09 грудня 1993 року свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_9 , забудови 1930 року було зруйновано.

На цей час будівництво багатоквартирного будинку по

АДРЕСА_4 триває.

Позивач вважав, що його право порушено, а тому він звернувся із цим позовом до суду та просив:

визнати недійсними та скасувати рішення від 10 червня 1993 року № 21 комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради (у двох редакціях) та рішення від 31 травня 2002 року № 44 комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, в частині про повернення ОСОБА_10 конфіскованих у 1940 році належного йому на праві особистої власності жилого будинку по АДРЕСА_4 , визнання за ним права власності на цей будинок та видачу свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_4 ;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину

за законом, виданого 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_12 , на будинок

АДРЕСА_4 , за реєстром

№ 2942, зареєстрованого у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації за № 929;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 25 листопада 2005 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Львівської області на підставі заповіту від 07 листопада 2002 року, згідно з якого спадкоємцем майна ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_19 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_4 ;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину

за законом, виданого 14 листопада 2018 року на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області за реєстром № 1352, на будинок АДРЕСА_4 ; визнати недійсним та скасувати договір дарування від 03 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області Єдин Л. В., згідно з яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок АДРЕСА_4 ;

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 44431530 від 05 грудня 2019 року на будинок АДРЕСА_4 за власником ОСОБА_2 ;

визнати незаконним будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського і технічного призначення по АДРЕСА_4 та передати цей будинок на баланс Трускавецької міської ради.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Трускавецька міська рада, Львівська обласна рада, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро ТІ та ЕО», Прокуратура Львівської області, ТзОВ «РЕМБУДЕКСПЕРТ ІФ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та визнання незаконним зведення новобудови відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . З рішенням суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте без належного з`ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального права. Вважає, що суд не розглянув позовні вимоги по суті. Посилається на обставини справи викладені в позовній заяві. Зазначає, що відмовляючи в позові, суд посилається як на обставину відмови в позові, на справу №1324/2012/12, в якій він був третьою особою, та на переконання суду мав можливість скористатись своїми процесуальними правами щодо його оскарження. Проте вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що з 01.02.2007 по 30.04.2014 він був визнаний недієздатним і не мав процесуальних прав на оскарження будь-яких рішень. Просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 14 червня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, буди належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї: сином ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_7 та її малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Будинки АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10 червня 1993 року № 21 було повернуто колишньому власнику ОСОБА_10 та визнано за ним право особистої власності на ці будинки.

29 червня 1998 року прокурор м. Трускавця Львівської області заявлено протест на рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10 червня 1993 року за № 21, в якому зазначено, що у матеріалах справи комісії про повернення будинків АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 не зібрано жодних доказів про те, що майно підлягає безспірному поверненню власнику.

20 квітня 1999 року рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 14 протест прокурора було задоволено, а рішення від 10 червня 1993 року № 21 про повернення будинків колишньому власнику відмінено.

31 травня 2002 року рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради № 44 рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 14 від 20 квітня 1999 року № 14 скасовано, а рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради Львівської області від 10 червня 1993 року за № 21 підтверджено.

Суд першої інстанції відмовив у позові за необґрунтованості позовних вимог та недоведеності позову, при цьому виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено тих обставин, на які він посилається у позові. Суд був позбавлений можливості належним чином оцінити надані позивачем письмові докази, оскільки вони не стосуються предмета позову. ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи № 1324/2012/12 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10 червня 1993 року № 21 та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31 травня 2002 року № 44, як третя особа, тобто він мав можливість скористатись своїм процесуальним правом щодо його оскарження у випадку незгоди з ухваленим судовим рішенням у цій справі.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Як убачається з позовної заяви, позивач оскаржує рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 21 від 10.06.1993 та рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради № 44 від 31.05.2002. Проте, як убачається з матеріалів справи, Трускавецька міська рада, Львівська обласна рада, мають процесуальний статус треті особи, та не є відповідачами за пред`явленим позовом.

Оскільки особи, прав та інтересів яких стосуються оскаржувані рішення, мають процесуальний статус треті особи, та не є відповідачами за пред`явленим позовом, тобто позов пред`явленого не до усіх належних відповідачів, оскаржуване рішення у цій частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в їх задоволенні, проте з підстав, вказаних у цій постанові.

Інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання недійсними та скасування вищезазначених рішень, тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2020 року скасувати, та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Трускавецька міська рада, Львівська обласна рада, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське Бюро ТІ та ЕО», Прокуратура Львівської області, ТзОВ «РЕМБУДЕКСПЕРТ ІФ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та визнання незаконним зведення новобудови - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:21.04.2022.

Головуючий

Судді