Справа № 191/3071/21
Провадження № 2/191/1008/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 квітня 2022 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Бондаренко Г.В.
за участю секретаря - Заламай О.Ю.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -
Так, згідно пункту 1.1 договору оренди земельної ділянки від 03.01.2014 р., Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Як зазначено в пункті 3.1 Договору від 03.01.2014 р., - договір укладено на термін 10 (десять) років. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди с чинним до 31 грудня останнього року оренди. Відповідно до пункту 4.1 Договору від
03.01.2014р., за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 коп. сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата за місцем знаходження Орендодавця. В пунктах 4.7, 4.8 Договору від 03.01.2014 р., зазначено, що розмір орендної платі щорічно переглядається у разі: зміни умов господарювання; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; виявлення недоліків переданої в оренду земельної ділянки, що не були передбачені договором оренди і перешкоджають використанню земельної ділянки за договором; в інших випадках, передбачених діючим законодавством України. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Пунктом 9.1 Договору від 03.01.2014 р., передбачено, що орендодавець має права вимагати від Орендаря своєчасної виплати орендної плати. Згідно пункту 9.4 Договору від
03.01.2014р., Орендар зобов`язаний у відповідності з п. 3.1. та 3.2 цього Договору своєчасно сплачувати орендну плату. Згідно пункту 13.1 Договору від 03.01.2014 р. - за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Позивачі стверджують, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги договору оренди земельної ділянки від 03.01.2014 р., Так позивачами не отримана своєчасно орендна плата за 2018, 2019 та 2020 роки оренди, а саме половину орендної плати за 2018 рік за договором оренди позивач 1 у літку 2021 року, орендна плата за 2019 та 2020 роки Позивачам не виплачена.
Згідно пункту 1.1 договору оренди земельної ділянки від 06.06.2016 р., Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відповідно до пункту 4.1 Договору від 06.06.2016 р., за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 14 900 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот) гривень 62 коп. сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата за місцем знаходження Орендодавця. В пунктах 4.7, 4.8 Договору від 06.06.2016 р., зазначено, що розмір орендної платі щорічно переглядається у разі: зміни умов господарювання; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; виявлення недоліків переданої в оренду земельної ділянки, що не були передбачені договором оренди і перешкоджають використанню земельної ділянки за договором; в інших випадках, передбачених діючим законодавством України. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Пунктом 9.1 Договору від 06.06.2016 р., передбачено, що орендодавець має права вимагати від Орендаря своєчасної виплати орендної плати. Згідно пункту 9.4 Договору від 06.06.2016 р., Орендар зобов`язаний у відповідності з п. 3.1. та 3.2 цього Договору своєчасно сплачувати орендну плату. Згідно пункту 13.1 Договору від 06.06.2016 р. - за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Позивач 1 зазначає, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги договору оренди земельної ділянки від 06.06.2016 р. Так, позивачем 1 не отримана своєчасно орендна плата за 2018, орендна плата за 2019 та 2020 роки позивачу - 1 не виплачена.
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року, щодо ОСОБА_1 , відповідачем сплачено позивачу - за ознакою 106 (надання майна в лізинг, оренду або суборенду згідно з п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України) дохід у наступних розмірах: у 3 кварталі 2016 року - 16 745 грн. 34 коп. ( з яких сплачено податків 2682 грн. 11 коп.); у 3 та 4 кварталі 2017 року - 22 347 грн. 82 коп. (з яких сплачено податків - 4022 грн. 61 коп.); у 1 кварталі 2018 року - 3726 грн. 71 коп. (з яких сплачено податків - 670 грн. 81 коп.); у 4 кварталі 2018 року Позивачу 1 нараховано 22 347 грн. 82 коп. з яких у 4 кварталі 2018 року виплачено 12 422 грн. 36 коп. (з яких сплачено податків - 3 813 грн. 54 коп.), у 1 кварталі 2019 року виплачено 9 9925 грн. 47 грн. (з яких сплачено податків - 209 грн.06 коп.); у 4 кварталі 2019 р. позивачу нараховано, але не виплачено 22 347 грн. 83 коп., у 4 кварталі 2020 р. позивачу нараховано, але не виплачено 22 347 грн. 83 коп.
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року, щодо ОСОБА_2 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2014 року по 2 кварталу 2021 року, щодо ОСОБА_3 буд-яких доходів від відповідача дані особи не отримували.
04.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду.
Представник позивачів в судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву в якій зазначив, що змінені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Просить справу розглянути без його участі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву.
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до ст.14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності…. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю.
Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п ).
Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, згідно пункту 1.1 договору оренди земельної ділянки від 03.01.2014 р., Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відповідно до пункту 3.1 Договору від 03.01.2014 р., договір укладено на термін 10 (десять) років. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди с чинним до 31 грудня останнього року оренди.
Відповідно до пункту 4.1 Договору від 03.01.2015 р., за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 коп. сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата за місцем знаходження Орендодавця.
В пунктах 4.7, 4.8 Договору від 03.01.2014 р., зазначено, що розмір орендної платі щорічно переглядається у разі: зміни умов господарювання; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; виявлення недоліків переданої в оренду земельної ділянки, що не були передбачені договором оренди і перешкоджають використанню земельної ділянки за договором; в інших випадках, передбачених діючим законодавством України. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Пунктом 9.1 Договору від 03.01.2014 р., передбачено, що орендодавець має права вимагати від Орендаря своєчасної виплати орендної плати. Згідно пункту 9.4 Договору від
03.01.2015р., Орендар зобов`язаний у відповідності з п. 3.1. та 3.2 цього Договору своєчасно сплачувати орендну плату. Згідно пункту 13.1 Договору від 03.01.2014 р. - за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року, щодо ОСОБА_1 , відповідачем сплачено позивачу - за ознакою 106 (надання майна в лізинг, оренду або суборенду згідно з п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України) дохід у наступних розмірах: у 3 кварталі 2016 року - 16 745 грн. 34 коп. ( з яких сплачено податків 2682 грн. 11 коп.); у 3 та 4 кварталі 2017 року - 22 347 грн. 82 коп. (з яких сплачено податків - 4022 грн. 61 коп.); у 1 кварталі 2018 року - 3726 грн. 71 коп. (з яких сплачено податків - 670 грн. 81 коп.); у 4 кварталі 2018 року Позивачу 1 нараховано 22 347 грн. 82 коп. з яких у 4 кварталі 2018 року виплачено 12 422 грн. 36 коп. (з яких сплачено податків - 3 813 грн. 54 коп.), у 1 кварталі 2019 року виплачено 9 9925 грн. 47 грн. (з яких сплачено податків - 209 грн.06 коп.); у 4 кварталі 2019 р. позивачу нараховано, але не виплачено 22 347 грн. 83 коп., у 4 кварталі 2020 р. позивачу нараховано, але не виплачено 22 347 грн. 83 коп.
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року, щодо ОСОБА_2 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2014 року по 2 кварталу 2021 року, щодо ОСОБА_3 буд-яких доходів від відповідача дані особи не отримували.
Зазначені вище обставини свідчать про систематичну несплату орендної плати, що може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.
Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
Відповідно до пункту 12.4 договору оренди землі, його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом.
В даному випадку суд вважає, що оплата орендної плати є істотними обставинами, а її не отримання орендодавцем в повному обсязі згідно до умов договору , або несвоєчасне отримання, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. За таких умов доводи позивача мають правове значення для вирішення даного спору, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги позивачі обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, при зверненні до суду кожним з позивачів сплачено судовий збір в розмірі 908, 00 грн., який слід стягнути на користь позивачів.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 204,525,629 ЦК України,ст.ст. 1,13, 14, 18, 35 Закону України «Про оренду землі»,ст. ст. 12, 13, 76, 78, 95, 141, 142, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 18.04.2022 року.
Суддя Г. В. Бондаренко