У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 454/2467/21

провадження № 61-905ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, завдану в результаті незаконних дій судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року, яким стягнуто з фермерського господарства «Бурка В. В.» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 15 000,00 грн ухвалене з порушенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» його було позбавлено доступу до правосуддя. Стверджував, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року є завідомо неправосудним тому, що суддя вказаного суду в порушення своїх обов`язків та присяги, передбачених статтями 54, 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтями 8, 22, 40,55, 56, 124, 129 Конституції України, при обґрунтуванні своїх покликань не оцінив всіх доказів і тому було винесено незаконне рішення.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року - без змін.

13 січня 2022 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 рокуі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає, що суди попередніх інстанцій порушили норми статей 8, 40, 55, 56, 129-1, 151-2, Конституції України, статей 26, 28, 82, 186, 263 ЦПК України та статтю 1176 ЦК України. Тобто, суди не вказали, які саме норми закону забороняють йому направляти або судам розглядати його позовну заяву до судді Червоноградського міського суду Львівської області, чим спричинили приниження його честі, гідності та ділової репутації та не розглянули його позов по суті на підставі статті 1176 ЦК України, а також не роз`яснили йому до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи. Крім того, зазначає, що суди застосували в оскаржуваних рішеннях норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, я ким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що спір в частині вимог щодо судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною третьою статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року).

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Вищенаведене узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц.

При ухваленні оскаржених рішень суди попередніх інстанцій правильно застосували пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України і обґрунтовано вирішили, що позовна заява ОСОБА_1 у частині вимог до судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій установлено різні фактичні обставини у справах.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Із змісту касаційної скарги випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська

В. А. Стрільчук