Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4407/21 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 56 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Галацевич О.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №285/4407/21 за позовом Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Хмельницький) до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргоюНовоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Хмельницький) на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Мозговим В.Б.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом у якому, просив стягнути на свою користь у порядку застосування наслідків недійсного правочину із ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 19536,55 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що 17 грудня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» провело електронні торги з реалізації майна боржника ОСОБА_2 : житлового будинку АДРЕСА_1 , на користь стягувача ОСОБА_1 . За результатами проведення цих торгів, переможцем стала ОСОБА_3 , яка сплатила 26467,80 грн. за придбане майно і отримала свідоцтво про право власності на вказаний будинок, на рахунок ВДВС надійшло 22779,40 грн. Проте рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24.09.2015 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.05.2015 р, визнано недійсними прилюдні торги, проведені 17.12.2012 р. з реалізації майна боржника, визнано недійсним свідоцтво про право власності на це майно, видане ОСОБА_3 .

В подальшому постановою Житомирського апеляційного суду від 24.09.2019 р. з Новоград-Волинського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 22779,40 грн, сплачених нею за придбаний з торгів будинок.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29.04.2021 у тій же справі стягнуто з Новоград-Волинського ВДВС на користь ОСОБА_3 2052,02 грн. 3% річних від простроченої суми та 8217,80 грн. інфляційних втрат, всього на суму 10269,02 грн.

У зв`язку з чим позивач направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів на депозитний рахунок відділу ДВС, які згідно платіжного доручення № 5896 від 24.12.2012 були перераховані на його користь.

Оскільки кошти відповідач не повернув на рахунок позивача, останній звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, щоВДВС має право на повернення коштів від відповідача на підставі положень ст. 1212 ЦК України. В заперечення висновків суду про пропуск строку позовної давності, зазначив, що такий вважає не пропущеним, оскільки про порушення свого майнового права ВДВС дізнався 24.09.2019 у день ухвалення судового рішення Житомирським апеляційним судом про стягнення з відділу ДВС коштів на користь ОСОБА_3 . Крім того просить врахувати, що Новоград Волинський міськрайонний відділ ДВС був лише проміжним отримувачем грошових коштів, сплачених позивачем за придбання на електронних торгах арештованого нерухомого майна, здійснив їх подальше перерахування та не володіє і не має законних підстав володіти або ж утримувати їх на своїх рахунках.

Відповідач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Зазначає, що прилюдні торги визнані недійсними внаслідок неправомірних дій державного виконавця, тобто організатора торгів, а він є стягувачем у виконавчому провадженні і не був стороною недійсного правочину. Крім того вважає, що відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача.

У відповіді на відзив відділ ДВС наголосив, що позовна давність ними не пропущена, оскільки такий строк почав діяти з 24.09.2019, а з позовом вони звернулись у серпні 2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на виконанні у Новоград-Волинському відділі державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області перебував виконавчий лист №2-1537, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 23.01.2012 року про стягнення на користь ОСОБА_1 боргу 35416,53 грн. на відшкодування майнової шкоди та 20000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої йому злочином, скоєним ОСОБА_2 . В рамках виконавчого провадження №32339951 проведено реалізацію майна боржника 17.12.2012, а саме: житлового будинку шляхом проведення прилюдних торгів. За результатами торгів майно було придбано ОСОБА_4 за ціною 26 467,80 грн. Вказані кошти перераховано на рахунок ДВС 21.12.2012, з яких 19 536,55 грн, згідно платіжного доручення №5896 від 24.12.2012 було перераховано ОСОБА_1 . Але рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24.09.2015 зазначені прилюдні торги від 17.12.2012 з придбання ОСОБА_3 будинку були визнані недійсними. В подальшому постановами Житомирського апеляційного суду від 24.09.2019 та від 29.04.2021 у справі №285/3523/18 стягнуто з Новоград-Волинського ВДВС на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 22 779,40 грн. за сплачений нею житловий будинок, а також 2052,02 грн як 3% річних та 8217,80 грн інфляційних втрат. Відділ ДВС 29 березня 2021 року та 25 червня 2021 року на адресу відповідача направляв вимоги про повернення отриманих ним, як стягувачем коштів в сумі 19 536,55 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач хоча і має право на повернення грошових коштів з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України, однак пропустив строк позовної давності, оскільки про порушене право він дізнався ще 24.09.2015 р, а з позовом звернувся у серпні 2021 року.

Однак, колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно статті 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У відповідності до частини першої, другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно д ост. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності таких умов: наявність факту набуття або зберігання майна; набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для набуття або зберігання майна.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом (ч. 1ст. 1215 ЦКУ).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, з недобросовісністю набувача, яку згідно зі ст. 81 ЦПК України має довести позивач.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статті 1212, 1215 ЦК України регулюють зобов`язання з безпідставного набуття або зберігання майна як одного із виду позадоговірних зобов`язань.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Відповідач ОСОБА_1 як стягувач у виконавчому провадженні, в рамках виконавчого провадження № 32339951, дійсно отримав 19 536,55 грн. згідно платіжного доручення №5896 від 24.12.2012. Виконавче провадження проводилось на виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2011 р., про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди завданої здоров`ю останнього злочинними діями боржника. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.03.2012 р. рішення залишено без змін. Тобто правова підстава, на якій ОСОБА_1 набув кошти не відпала і за рахунок боржника у виконавчому провадженні не відбулось безпідставного збагачення.

Зважаючи на те, що грошові кошти, отримані відповідачем внаслідок проведення прилюдних торгів, які в подальшому були визнані недійсними, стягнуті на його користь в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі чинного рішення суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на стягнення вказаних коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Новоград-Волинського ВДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської областів порядку ст. 1212 ЦК України грошових коштів у розмірі 19536,55 грн.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог, питання про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів залишає без обговорення.

За таких обставин районний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову про стягнення коштів, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим оскаржене судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Хмельницький) задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді