Справа № 158/1572/21 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/315/22 Категорія: 18 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецька Ірина Юріївна, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук Світлана Олександрівна про визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсними, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його племінник ОСОБА_6 , який був власником нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою, АДРЕСА_1 ; житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею - 0,2499 га., в с. Жидичин, Луцького району, Волинської області.

Після відкриття спадкової справи, йому як спадкоємцю стало відомо, що 11 травня 2018 року ОСОБА_6 відчужив усе належне йому на праві приватної власності майно одній і тій же особі відповідачу ОСОБА_5 , шляхом укладення договорів дарування квартири та купівлі-продажу будинковолодіння і земельної ділянки .

Крім того, позивач вказував, що ОСОБА_6 обвинувачувався Луцькою окружною прокуратурою Волинської області у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 313, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 317 КК України, одна із статей, яких, а саме ч. 3 ст. 311 КК України, передбачала покарання позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна. Разом із ОСОБА_6 учасником даного кримінального провадження була ОСОБА_5 у процесуальному статусі свідка.

Вважаючи зазначені вище договори відчуження майна фіктивними, а саме такими, що укладені лише з метою приховування майна від конфіскації, позивач ОСОБА_4 просив суд визнати недійсними договори: дарування квартири від 11 травня 2018 року за Р № 268, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук С. О.; купівлі-продажу (з відстроченням платежу) житлового будинку, земельної ділянки за Р № 247, Р№ 248 від 11 травня 2018 року, посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю. та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_5 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду та додатковим рішенням суду і вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з`ясування, порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, просила їх скасувати та ухвалити нові рішення, якими позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, і у стягненні з нього на користь відповідача судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувані рішення та додаткове рішення, не з`ясував усі обставини справи та дійшов передчасного висновку про відмову в позові, тим самим, порушивши вимоги матеріального і процесуального права і як наслідок безпідставно задовольнив частково вимоги, ухваливши додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в позові із-за недоведеності вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів фіктивності оспорюваних договорів та наявність саме такого умислу в обох сторін під час їх укладення, без будь якого наміру створити юридичні наслідки та вчинити дії ними передбачені.

Також, оскільки ОСОБА_6 , володіючи належним йому правом на розпорядження об`єктами спірного нерухомого майна, здійснив їх відчуження на користь ОСОБА_5 , то суд дійшов висновку про сприйняття відповідачем спірних договорів як реальних, таких, які зумовили правові наслідки у вигляді набуття нею права власності на майно, шляхом його реєстрації.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 11 травня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Блащук С.О. було посвідчено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 безоплатно у власність квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.19).

В цей же день право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 268 за обдарованою ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 20).

Згідно пунктів 7.15 вказаного договору дарування, дарувальник і обдарована стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а дарувальник свідчить, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Також встановлено, що 11 травня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку відповідно до якого ОСОБА_6 передав у власність відповідачу ОСОБА_5 , а остання прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 , і сплатила грошову суму у розмірі та на умовах, встановлених цим договором (т. 1 а.с.21-22).

Відповідно до пунктів 2.1 - 2.5, 4.1, 4.2, 4.5 вказаного договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж вчинено за 307517 грн. Розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються з відстроченням платежу. Гроші в сумі 70000 грн перераховані з рахунку покупця на рахунок продавця, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 11 травня 2018 року. Решту грошей в сумі 237517 грн покупець зобов`язаний сплатити продавцю не пізніше 11 травня 2019 року. Доказом повного розрахунку за цим договором являтиметься заява продавця про ствердження факту проведення з ним покупцем повного розрахунку за даним договором, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально. Право власності у продавця на відчужуваний житловий будинок припиняється у зв`язку з його відчуженням. Сторони домовились, що порядок розрахунків за цим договором, передбачених пунктом 2, не впливає на момент виникнення права власності у покупця. Сторони домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу речі.

Згідно із пунктами 3.6, 3.7 цього договору сторони підтвердили, що одинаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу, зазначена в пункті 2 цього договору, відповідає їх дійсним намірам; не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору і цей договір, не є правочином, що вчиняється під впливом тяжких для них обставин і на вкрай невигідних умовах.

З наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 11 травня 2018 року за № 247 зареєстровано в реєстрі право власності ОСОБА_5 на придбаний за договором купівлі-продажу спірний житловий будинок, який до того належав ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 23).

Крім того встановлено, що 11 травня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки (з відстроченням платежу), відповідно до якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 прийняла у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Жидичин, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею - 0,2499 гектара, кадастровий номер :01:001:0590.

В цей же день приватним нотаріусом Палецькою І. Ю. право власності на зазначену земельну ділянку за № 248 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 24-25).

Відповідно до пунктів 2.1 - 2.5 вказаного договору за домовленістю сторін продаж вчинено за 337600 грн. Розрахунки між сторонами за цим договором здійснюються з відстроченням платежу. Гроші в сумі 85000 грн перераховані з рахунку покупця на рахунок продавця, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 11 травня 2018 року. Решту грошей в сумі 252600 грн покупець зобов`язаний сплатити продавцю не пізніше 11 травня 2019 року. Доказом повного розрахунку за цим договором являтиметься заява продавця про ствердження факту проведення з ним покупцем повного розрахунку за даним договором, справжність підпису на якій має бути засвідчена нотаріально.

Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.5, 6.1 договору право власності у продавця на відчужувану земельну ділянку припиняється у зв`язку з її відчуженням. Сторони домовились, що порядок розрахунків за цим договором, передбачених пунктом 2, не впливає на момент виникнення права власності у покупця. Сторони домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Сторони ствердили, що правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним) та не приховує інший правочин (не є удаваним).

З приєднаних до матеріалів справи: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 09 травня 2021 року, витягу з спадкового реєстру від 03 серпня 2021 року слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після його смерті за заявою позивача ОСОБА_4 03 серпня 2021 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук М. В. була заведена спадкова справа і зареєстрована у зазначеному реєстрі за № 68081952 (т. 1 а.с. 15-16, 159).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19),

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності у сторін оскаржуваних ним договорів дарування та купівлі-продажу від 11 травня 2018 року наміру реального настання правових наслідків щодо відчуження нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою, АДРЕСА_1 ; житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_2 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0590 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею - 0,2499 га, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати вказані правочини фіктивними.

Зокрема, судом першої інстанції було враховано те, що відповідач вчинила ряд дій, спрямованих на перехід права власності на нерухоме майно сплатила частину коштів за придбані житловий будинок і земельну ділянку, а її право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване у відповідному державному реєстрі нотаріусом.

Отже, суд першої інстанції надав належну правову оцінку змісту оспорюваних правочинів із урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, встановив відсутність основної ознаки фіктивного правочину, а саме відсутність наміру створити правові наслідки, обумовлені оспорюваними договорами, а тому дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог та підставно відмовив йому у позові.

Крім того, на думку колегії суддів, постановляючи додаткове рішення та задоволивши вимоги відповідача про відшкодування їй понесених витрат на правничу допомогу частково, суд першої інстанції врахував як складність справи так і обсяг наданих останній адвокатом послуг та прийняв законне і обґрунтоване рішення з цього питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення та додаткове рішення судом першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і по своїй суті зводяться до незгоди з встановленими обставинами справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, та не впливають на законність оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді