441/44/22 2/441/295/2022
26.04.2022 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Яворської Н.І.,
при секретарі судового засідання Цап І.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 05.01.2022 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником будинку, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає і зареєстрований його син ОСОБА_3 , а також зареєстровані, але не проживають невістка ОСОБА_2 та внук ОСОБА_4 . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24.12.2020, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвано. Як наслідок, відповідачка ОСОБА_2 добровільно вибула із спірного будинковолодіння на початку січня 2021 року, там не проживає. У зв`язку з цим, будь яких витрат по утриманню будинку в т. ч. по оплаті комунальних послуг відповідачка не несе, та не приймає участі в утриманні домогосподарства, в будинку відсутні будь-які особисті речі, одяг та документи відповідачки, вона втратила будь-який зв`язок зі спірним житлом. Проти реєстрації онука в даному будинку він не заперечує.
Оскільки відповідачка зареєстрована за вказаною адресою, а він несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг за кількістю зареєстрованих осіб, таке порушує його права. У зв`язку з наведеним змушений звертатися до суду.
Просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
03.02.2022 ухвалою Городоцького районного суду Львівської області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача у судове засідання 26.04.2022 подала заяву, про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задоволити, та не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи. Відзиву чи заперечень на позов не подала.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.06.2009, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1080 від 13.06.2009 ( а.с.13-16).
Згідно витягу №2783 від 23.12.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб по АДРЕСА_1 , в будинку прописаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (невістка), а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (внук) ( а.с.12).
Як вбачається з копії рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24.12.2020, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано ( а.с. 9-11).
З копії будинкової книги по АДРЕСА_1 вбачається, що власником вказаного будинку значиться ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 числяться зареєстрованими ( а.с.17-20).
Актами про фактичне місце проживання від 19.03.2021, 14.05.2021, 18.08.2021 та 22.12.2021, підтверджується, що відповідачка ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 дійсно зареєстровані, фактично не проживають з січня 2021 року (а.с. 21-24).
Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз`яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Оскільки відповідачка ОСОБА_2 у спірному житловому будинку, який належить позивачу, не проживає, вибула з житла, речей особистого вжитку та документів відповідачки у спірному будинку немає, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
Суд вирішуючи питання судового збору, залишає такий за позивачем, оскільки про таке він просив у позовній заяві.
Керуючись ст.12,13, 76-83, 247, 263 265, 280 ЦПК України , суд
позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житлом в будинку по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2022.

Адреси сторін :

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прож. по АДРЕСА_1 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстр. по АДРЕСА_1 .

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прож. по АДРЕСА_1 .

Суддя : Яворська Н.І.