Справа № 194/1885/21
Номер провадження № 2/194/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, як представницький орган Територіальної громади міста Тернівка Дніпропетровської області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, як представницький орган Територіальної громади міста Тернівка Дніпропетровської області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свою позовну вимогу мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 1989 року йому належить 12/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 12/75 часток, що залишилися відкритими на час отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , отримав його брат ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2001 року йому належить 51/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , право власності на яку йому перейшло в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 . Отже, йому на праві власності належить 63/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 його брат ОСОБА_1 помер, після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 12/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . На день смерті брата спадкоємців першої черги у нього не було, оскільки він не був одружений, дітей не мав, батьки померли ще до його смерті. Єдиним спадкоємцем другої черги за законом є він, як рідний брат. На день своєї смерті брат мешкав у м. Копейськ Челябінської області Росії, там був зареєстрований факт його смерті. Оскільки 12/75 частки житлового будинку за АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_1 , знаходиться в Україні, то він звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_1 . Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області постановою від 10 квітня 2020 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, оскільки він не надав документ, який підтверджує де спадкодавець мав останнє місце проживання, такої інформації не надали на запит нотаріуса компетентні органи РФ, а нотаріальна контора Челябінської області надала інформацію по Челябінській області РФ. Встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, необхідно йому для вирішення спадкових прав. Просить встановити факт прийняття ним спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яким є 12/75 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що відкрилася після смерті його брата ОСОБА_1 ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_1 на 12/75 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з примикаючими до нього будівлями: сараєм цегляним, вбиральнею цегляною, сараєм дерев`яним, огорожею дерев`яною, що за життя належали його брату ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .

Позивач в судове засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з наведених в ній підстав та просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Тому, суд дійшов висновку, що представник відповідача повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом у відповідності до ст. 280 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що « ОСОБА_3 » (мовою оригінала) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 10 жовтня 1988 року м/в ЗАГС м. Тернівка Дніпропетровської області, актовий запис № 166.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене 19 квітня 1989 року державним нотаріусом Другої Павлоградської нотаріальної контори Л.Г. Бєлоножко, спадкоємцями майна померлої « ОСОБА_3 » (мовою оригінала), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є син « ОСОБА_1 » (мовою оригінала), який мешкає в АДРЕСА_2 .

Згідно реєстраційному напису на правовстановлюючому документі, внесеному у реєстраційну книгу № 15-173 за реєстровим № 1971 від 26 лютого 2001 року начальником БТІ Довгополою О., 12/75 частин будинку АДРЕСА_1 зареєстровані у Тернівському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою 19 квітня 1989 року за реєстровим № 1160.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 26 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області актовий запис № 194, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається у тому числі з 51/75 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 1200 кв. м., яка знаходиться у віданні Тернівської міської ради народних депутатів, а також надвірні побудови: цегляний сарай, цегляна вбиральня, дерев`яний сарай, гараж литий, огорожа.

Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого 22 серпня 1963 року Тернівським сільським ЗАГС Павлоградського району, актовий запис №94, батьками « ОСОБА_1 », (мовою оригінала), ІНФОРМАЦІЯ_5 , є « ОСОБА_4 » (мовою оригінала) та « ОСОБА_3 » (мовою оригінала).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України, сформованого 18 серпня 2021 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 25 серпня 2005 року Залізничним бюро відділу ЗАГС адміністрації Копєйського міського округу Челябінської області, актовий запис №13, « ОСОБА_1 » (мовою оргіналу), ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене 21 квітня 1989 року державним нотаріусом Другої Павлоградської нотаріальної контори Л.Г. Бєлоножко, спадкоємцями майна померлої « ОСОБА_3 » (мовою оригінала), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є син « ОСОБА_5 » (мовою оригінала), який мешкає в АДРЕСА_3 , свідоцтво складається з 12/75 частини будинку АДРЕСА_1 .

З постанови про відмову вчинити нотаріальну дію, постановленої 10 квітня 2020 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В., вбачається, що на виконання вимог ст. 5 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, нотаріальною конторою 13 лютого 2015 року за вих. № 68/02-14 було зроблено запит до компетентних органів Російської Федерації щодо встановлення місця проживання та коло осіб спадкоємців (ст. 1270 ЦК України) спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; щодо наявності заповіту та надання спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно відповіді головного управління міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Челябінській області від 14 травня 2018 року за №3814-13337 інформація відсутня. Згідно відповіді нотаріальної палати Челябінської області від 22 квітня 2019 року за № 1300/03-04-19 спадкова справа після смерті ОСОБА_1 в Челябінській області не заводилася, заповіт не посвідчувався. ОСОБА_1 не надав документ, який підтверджує де спадкодавець ОСОБА_1 мав останнє місце проживання; компетентні органи Російської Федерації не надали інформацію, яка підтверджує де спадкодавець ОСОБА_1 мав останнє місце проживання; нотаріальна палата Челябінської області надала інформацію тільки по Челябінській області.

Відповідно до акту про постійне місце проживання від 16 грудня 2021 року, складеного представниками КП «ТЖКП» Савіновим В.Ф., ОСОБА_7 та сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 19 лютого 2003 року і по теперішній час постійно проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , володіє та користується зазначеним будинком, у тому числі і 12/75 частин цього будинку, що належали ОСОБА_1 , проводив у ньому переобладнання, ремонт та прилеглих до нього господарських споруд.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивач з 2000 року мешкає по АДРЕСА_1 , будинок не пам`ятає, позивач ремонтував дах та робив ремонт у будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він з 2002 року мешкає по АДРЕСА_1 , а позивач на той час вже мешкав у буд. АДРЕСА_1 , як позивач робив ремонт в будинку, ремонтував дах.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був.

Згідно ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, до даних правовідносин повинно бути застосовано правові норми Цивільного Кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) (далі ЦК УРСР).

Статтею 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25 березня 2020 року у справі №305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.83 року (яка втратила чинність) зазначено, що відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

Отже, встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, необхідно позивачу для вирішення спадкових прав.

Однак, згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 4 від 24.06.1993 року, судам слід мати на увазі, що відповідно до гл. 7 Закону України від 2 вересня 1993 р. "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його брата ОСОБА_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яким є 12/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню. Однак, суд вважає, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом позивачу слід відмовити, як в передчасно поданих. Судом враховано, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу щодо місця проживання спадкодавця та коло осіб спадкоємців, та наявності чи відсутності заповіту в Російській Федерації. При цьому, судом враховано, що нотаріальна палати Челябінської області від 22 квітня 2019 року за № 1300/03-04-19 надала інформацію про відсутність спадкової справи та заповіту після смерті ОСОБА_1 тільки по Челябінській області, а компетентні органи Російської Федерації не надали інформацію, яка підтверджує де спадкодавець ОСОБА_1 мав останнє місце проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 131, 141, 223, 247, 258, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, як представницький орган Територіальної громади міста Тернівка Дніпропетровської області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , спадщини, яка відкрилася після смерті його брата ОСОБА_5 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яким є 12/75 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 .

В задоволені частини позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2022 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін