Постанова

Іменем України

22 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 558/54/18

провадження № 61-5619св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Боремельська сільська об`єднана територіальна громада в особі Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2020 року в складі судді Феха Т. С. та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Шимківа С. С., Боймиструка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Боремельської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області та просила визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 24 червня 2008 року, посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого в на АДРЕСА_1 , та земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є вона та її брат ОСОБА_2 . При зверненні до приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А. Б. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона дізналася, що її матір`ю ОСОБА_3 за життя був складений заповіт, за яким вона все своє майно заповідала ОСОБА_2 .

При ознайомленні зі змістом заповіту вона дізналась, що він складений нібито 24 червня 2008 року та посвідчений о 13:40 год секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В. в селі Боремель Демидівського району Рівненської області, однак її матір ОСОБА_3 проживала в селі Набережне та фізично не могла прибути 24 червня 2008 року в село Боремель для складення заповіту, його прочитати, підписати, сплатити державне мито, оскільки тривалий час була лежачою, не могла сама себе обслуговувати, що підтверджується записами в медичній документації. У медичній картці ОСОБА_3 є записи про те, що її свідомість була збережена частково, вона неохоче вступала в контакт, на запитання відповідала незрозуміло і нечітко, мала знижену пам`ять та неадекватну поведінку. Вважає, що такі записи лікаря свідчать про те, що стан здоров`я ОСОБА_3 мав вплив на розуміння нею значення своїх дій та здатність керувати своїми діями.

Заповіт містить підпис спадкодавця, справжність виконання якого є сумнівним, під текстом «Особу відповідача встановлено, дієздатність його перевірено» знаходиться рукописний текст наступного змісту: «Даний заповіт прочитаний особисто вголос». Цей тест виконаний тією ж особою, яка написала весь текст заповіту, але він виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Записи про те, що заповіт складений не спадкодавцем, а на її прохання іншою особою, в тому числі посадовою особою Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, в тексті заповіту відсутні.

З огляду на наведене ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності того, що ОСОБА_3 на момент складання оспорюваного заповіту була недієздатною чи обмежено дієздатною. Встановлено, що заповіт від 24 червня 2008 року, посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 259, складений з дотриманням вимог статті 1247 ЦК України.

Оспорюваний заповіт складено на бланку із рукописним записом відомостей про заповідача, зазначенням місця і часу його складення, перед підписанням прочитаний вголос заповідачем та особою, яка його посвідчила, і підписаний особисто заповідачем, тому необґрунтованими є твердження позивача про нікчемність заповіту у зв`язку з недотриманням секретарем сільської ради процедури його складення та посвідчення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 2-1201/2005 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказувала, що заповіт посвідчувала секретар Боремельської сільської ради Нища Л. В., яка не є нотаріусом, проте на бланку заповіту поставила свій підпис від імені державного нотаріуса. Всупереч вимогам Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419, незаповнені до кінця рядки не були прокреслені та секретарем сільської ради не було запропоновано заповідачу скласти новий заповіт з огляду на те, що попередній складено з порушенням вимог законодавства. Оспорюваний заповіт не скріплений печаткою Боремельської сільської ради та при його посвідченні були відсутні два свідки, хоча запис про ознайомлення зі змістом заповіту було зроблено секретарем сільської ради, а не ОСОБА_3 .

Суди не врахували та не дослідили надані нею докази, не обґрунтували їх неналежність, недостатність чи недопустимість для цієї справи, а також безпідставно відмовили у призначенні повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Демидівського районного суду Рівненської області.

27 вересня 2021 року справа № 558/54/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 червня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., яким на випадок своєї смерті хату, надвірні будівлі та все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_2 . У разі продажу житлового будинку, виручені від продажу кошти розділити з її дочкою ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області 05 лютого 2017 року.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 10/20 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя страждала на тимчасові психічні розлади, однак на час складення заповіту 24 червня 2008 року, посвідченого секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 259, психічних порушень не виявляла, усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати 24 червня 2008 року під час складення заповіту, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 259.

Як вбачається з повідомлення експерта № 1.1.-259/18 від 13 листопада 2018 року, проведення судової почеркознавчої експертизи у цій справі є неможливим у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_3 за період 2008 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що заповіт її матері не відповідає її волевиявленню, його посвідчення відбулося з порушенням вимог закону, її підпис у заповіті ймовірно виконаний іншою особою, а ОСОБА_3 на момент складення заповіту була особою похилого віку та не усвідомлювала значення своїх дій.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Тобто законом передбачено, що заповіт як односторонній правочин може бути визнаний нікчемним відповідно до частини другої статті 215 ЦК України у разі коли цей заповіт складений особою, яка не мала на це права, або заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми або вимог щодо його посвідчення.

Закон встановлює чіткі вимоги щодо форми заповіту: відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем.

У разі, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується з дотриманням вимог частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Також закон встановлює чіткі вимоги щодо порядку посвідчення заповіту: заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1251 ЦК України у разі, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України заповіт може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, у разі, коли особа звертається до суду з вимогами щодо визнання заповіту нікчемним, вона повинна довести суду обставини порушення вимог щодо письмової форми, вчинення заповідачем особистого підпису або порушення вимог закону при посвідченні заповіту нотаріусом або посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У разі, коли особа звертається із позовом про визнання заповіту недійсним, вона повинна довести обставини, які свідчать про відсутність вільного волевиявлення заповідача при складанні заповіту.

Відповідно до пункту 16 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, дати та місця народження заповідача і підписується заповідачем власноручно. Посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. У такому разі заповіт вголос зачитується заповідачем, який робить запис перед своїм підписом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судами встановлено, що згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 10/20 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя страждала на тимчасові психічні розлади, однак на час складення заповіту 24 червня 2008 року, посвідченого секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 259, психічних порушень не виявляла, усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати 24 червня 2008 року під час складення заповіту, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 259.

Відповідно до повідомлення експерта № 1.1.-259/18 від 13 листопада 2018 року, проведення судової почеркознавчої експертизи у цій справі є неможливим у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_3 за період 2008 року.

Суди встановили, що оспорюваний заповіт складений на бланку із рукописним записом відомостей про заповідача та його заповітного розпорядження, із зазначенням місця і часу складення такого заповіту, перед підписанням прочитаний вголос заповідачем та особою, яка його посвідчила, і підписаний особисто заповідачем.

Окрім того судами з урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що підпис на оспорюваному заповіті виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту нікчемним, оскільки його посвідчення відбулося з додержанням вимог чинного на момент його складення законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі спадкодавцем ОСОБА_3 , дієздатність якої було перевірено секретарем сільської ради, та зазначено місце і час його складання, заповіт було прочитано вголос, про що є запис в такому заповіті, та підписано особисто заповідачем.

Вказані висновки не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 2-1201/2005.

Доводи касаційної скарги про те, що оспорюваний заповіт не скріплений печаткою Боремельської сільської ради є безпідставними та спростовуються наявним в матеріалах справи заповітом (том 1, а. с. 179).

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що при посвідченні заповіту були відсутні два свідки, оскільки текст заповіту підписаний ОСОБА_3 власноручно, відсутні докази, що вона через фізичні вади або хворобу не могла сама прочитати заповіт, чи були наявний один із випадків, передбачених статтею 1252 ЦК України (посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою), то немає підстав стверджувати, що заповіт мав обов`язково посвідчуватися при свідках.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Колегія суддів вважає, що посмертна судово-психіатрична експертиза призначена та проведена відповідно до вимог закону. Доводи позивача, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим, оскільки при проведенні експертизи не було взято до уваги інформацію з медичної картки ОСОБА_3 щодо стану її здоров`я, є безпідставними та такими, що не підтверджені будь-якими належними доказами. Відтак суди попередніх інстанцій встановивши, що висновок експертизи є категоричним, не викликає сумнівів в його правильності, дійшли мотивованого висновку про відсутність підстав для призначення у справі повторної експертизи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко