Постанова

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 495/1206/20

провадження № 61-5603св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Карналіївська сільська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2020 року у складі судді Савицького С. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Карналіївська сільська рада, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Позов мотивований тим, що 30 жовтня 2001 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав у Райкоопзатпрому Білгород-Дністровського районного споживчого товариства будівлю заготівельного пункту, розташовану в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області по вул. Леніна (Миру) № 71а, що складається в цілому із будівлі заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв. м, сараю - складу літ. «Б ». Продаж вчинений за 3 360 гривень, які позивач ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 до підписання договору згідно прибуткового касового ордеру від 27 лютого 2001 року.

Позивач вважає, що фактичним покупцем будівлі заготівельного пункту літ. «А» загальною площею 94,0 кв. м і сараю-складу літ. «Б» є вона як керівник селянського (фермерського) господарства «Славутич» (далі - СФГ «Славутич»).

З моменту придбання спірного нерухомого майна вона володіє, користується та розпоряджається будівлею заготівельного пункту літ. «А» загальною площею 94,0 кв. м і сараю-складу літ. «Б», в складі зберігається зерно і запчастини до тракторів, комбайнів, машин СФГ «Славутич». За власні кошти вона проводить поточний ремонт та здійснює його охорону.

У 2018 році ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням повернути належну їй будівлю заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв. м і сараю-складу літ. «Б» шляхом нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Відповідач погодився оформити нотаріально договір купівлі-продажу за 50 000 гривень.

03 липня 2018 року ОСОБА_2 запросив ОСОБА_1 до адвоката, де вона мала передати йому 50 000 гривень.

Позивач передала відповідачу 50 000 гривень, після чого адвокат оформила даний факт письмово договором завдатку від 03 липня 2018 року.

У пункті 2-3 договору завдатка вказано, що відповідач ОСОБА_2 , як продавець, отримав від позивача ОСОБА_1 , як покупця, завдаток в розмірі 50 000 гривень. Відповідач ОСОБА_2 , як продавець, зобов`язався укласти до 03 жовтня 2018 року договір купівлі-продажу з покупцем ОСОБА_1

ОСОБА_2 запропонував остаточно визначитися з ціною об`єкту після оцінки майна. У зв`язку з цим, відповідач ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Естейт-Експерт» та отримав звіт про оцінку майна. Вартість об`єкту склала 51 137,33 гривень.

Але й після виконання всіх письмових домовленостей ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Позивач просила:

визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі заготівельного пункту, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 94,0 кв. м та сараю-складу літ «Б» вартістю 51137,39 грн, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,

визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю заготівельного пункту, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 94,0 кв. м та сараю-складу літ «Б».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2020 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Карналіївська сільська рада, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу не укладався, а укладався лише договір завдатку, що було підтверджено позивачем та її представником. Суд не може визнавати дійсним договір, якого не існує взагалі.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості 03 липня 2018 року не укладався, судом не встановлено безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, тому суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність законних підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним в судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права, передбачені частиною другою статті 220 ЦК України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Справа була розглянута судами за відсутності учасника справи - ОСОБА_2 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Всі заяви від імені ОСОБА_2 друкувалися та направлялися до суду його дружиною та адвокатом. ОСОБА_2 , дізнавшись про судові процеси, намагається вирішити даний спір мирним шляхом. У порушення статті 389 ЦПК України суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Висновок суду про те, що сторони 03 липня 2018 року уклали між собою договір завдатку, не відповідає дійсності, так як це був договір купівлі-продажу спірного майна. Сторони письмово домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, а саме, передача коштів у розмірі 50 000 гривень за спірне майно. Але ОСОБА_2 порушив умови договору і ухилився від його нотаріального посвідчення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 12 квітня 2022 року про виправлення описки, відкрито касаційне провадження у справі № 495/1206/20, витребувано справу з суду першої інстанції.

У липні 2021 року матеріали цивільної справи № 495/1206/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року відзив ОСОБА_2 повернуто без розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження зазначено, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних. Позивач була позбавлена можливості брати участь у справі. ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на безумовну підставу для скасування судових рішень, передбачену статтею 411 ЦПК України, а тому наявні підстави для відкриття касаційного провадження.

Фактичні обставини

Суди встановили, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2001 року, укладеного між Райкоопзаготпромом Білгород-Дністровського районного споживчого товариства та ОСОБА_2 , останній став власником будівлі заготівельного пункту, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 94 кв. м.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 19 березня 2020 року власником вказаної будівлі заготівельного пункту є ОСОБА_2

03 липня 2018 року між сторонами укладений договір завдатку, за умовами якого ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався укласти в майбутньому з ОСОБА_1 (покупцем) в нотаріальній формі договір купівлі-продажу будівлі заготівельного пункту, загальною площею 94 кв. м та сараю-складу літ. «Б», що розташовані в АДРЕСА_1 (пункти 1-2 договору).

У пункті 3 договору сторони визначили, що ціна основного договору буде визначатися від суми проведеної у майбутньому оцінки об`єкту нерухомості. В рахунок оплати вартості об`єкту нерухомості покупець передав, а продавець отримав грошову суму - завдаток в розмірі 50 000 грн.

В пунктах 3 та 4 вказаного договору сторони визначили санкції у вигляді штрафу в розмірі 200% та 100% відповідно від суми завдатку за безпідставну відмову від укладення договору купівлі-продажу.

Дані про те, що 03 липня 2018 року або у будь-який інший день між сторонами укладався договір купівлі-продажу зазначеного вище об`єкту нерухомості, матеріали справи не містять.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Форма договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна чітко визначена статтею 657 ЦК України, за якою такий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно.

Частиною першою статті 220 ЦК України визначено, що нікчемним є договір у разі недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення.

Проте згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена.

Закон акцентує на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, не встановлений факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є підставами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, є необґрунтованими, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог пункту 1 частини 6 статті 19 та пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, так як ціна позову у справі складає 51 137,39 грн, що вбачається із звіту про оцінку майна № ZX02-190216-001, а отже, на момент звернення позивача із цим позовом до суду справа могла бути розглянута в порядку спрощеного провадження.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що справа розглянута судами за відсутності учасника справи - ОСОБА_2 , який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки ОСОБА_2 судові рішення не оскаржував, а отже відсутні підстави для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук