Справа № 466/503/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Колодій Я.П.

з участю заявниці ОСОБА_1

зацікавленої особи ОСОБА_2

захисника Балуш М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

24.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить винести обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на 6 місяців, що включає в себе наступні заходи: заборону перебувати останньому в місці проживання квартирі АДРЕСА_1 та усунення перешкод в користуванні вказаним житлом.

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає за вищевказаною адресою разом з чоловіком ОСОБА_3 та донькою. Протягом тривалого часу ОСОБА_2 вчиняє у квартирі сварки, скандали, чим напружує відносини з дружиною та донькою, залякує, погрожує, поводиться грубо, виражається нецензурною лайкою. Внаслідок таких дій чоловіка, заявник ОСОБА_1 неодноразово зверталась в поліцію, за що чоловіка притягували до адміністративної відповідальності, а саме постановою суду від 14.09.2018 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, від 16.01.2019 року за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та від 09.10.2019 року за ч. 2 ст. 1732КУпАП, за вчинення домашнього насильства.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не може почувати себе безпечно у своїй квартирі, оскільки зазнає постійного психологічного тиску шляхом погроз та обмеження своїх прав з боку чоловіка, змушена звернутись до суду з проханням про захист своїх прав, шляхом винесення обмежувального припису.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала вимоги, викладені в заяві. Крім того зазначила, що 30.03.2021 в судовому порядку було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Відтак, вона не може проживати з останнім в одній квартирі, так як вони є чужими людьми. В процесі проживання в спірній квартирі між ними встановився порядок користування нею. Зокрема, вона та донька займають дві ізольовані кімнати, а її колишній чоловік проживає у приміщенні кухні, що створює їй побутові незручності . Між тим, її колишній чоловік придбав інше житло у м. Винники, проте документально власником згаданої квартири є його матір. На даний час вказана квартира пустує, тому ОСОБА_2 має можливість виселитись з квартири АДРЕСА_1 , щоб вирішило наявні між ними конфліктні стосунки.

Заінтересована особа , ОСОБА_2 , та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву заперечили, з підстав, викладених у поданому до суду відзиві на заяву. Також ОСОБА_2 зазначив, що дійсно сімейне життя з заявницею не склалось. Вона постійно створює конфлікти, що впливають на психологічний стан їх доньки, що змушена періодично звертатись за медичною допомогою . Остання поживає з ними у спірній квартирі , веде з батьком спільне господарство . Це викликає у заявниці агресивну реакцію та призводить до сварок. Саме за проханням доньки він не може залишити спірну квартиру. Дійсно у 2018-2019 роках він притягався до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, між тим, протягом останніх двох років подібних дій не вчиняє, відтак його дії не носять систематичний характер і він не є беззаперечним кривдником. Сварки, що виникають в їх квартирі, провокує сама заявниця.

Крім того, видача обмежувального припису позбавить ОСОБА_2 місця проживання, оскільки іншого житла у нього не має. Він є власником квартири по АДРЕСА_2 , тому він буде обмежений у праві розпоряджатися та користуватися своїм майном. Також, видача припису унеможливить для нього спілкування та спільне проживання з донькою.

Також ОСОБА_2 вважає, що своєю заявою ОСОБА_1 має на меті позбавити його житла. Проте, спір щодо користування житловим приміщенням та речами побутового вжитку може бути врегульовано шляхом видачі обмежувального припису лише за умови доведеності факту економічного насильства, чого в даному випадку немає.

04.04.2022р. заявник ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якому підтримала первісно заявлені вимоги, наполягала на видачі ОСОБА_2 обмежувального припису. Додаткового пояснила, що вона з донькою зареєстровані у квартирі по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , іншого житла вони не мають. Натомість останній має у власності ще одне приміщення. Видача обмежувального припису жодним чином не вплине на право ОСОБА_2 володіти та розпоряджатись своїм майном, лише на певний час обмежить право користування. При цьому, їх донька доросла та самостійна, їй 32 роки і жодних перешкод у спілкуванні чи зустрічах заявник не вбачає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Статтею 1 вказаного Закону визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно п.7 ч.1 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч.1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є колишнім чоловіком заявниці ОСОБА_1 . Шлюб між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2021р. у справі № 466/8800/20. На даний час останні спільно проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , заявник обґрунтовувала вимоги тим, що останній застосовував та застосовує до неї насильницькі дії, систематично погрожує, принижує та ображає нецензурною лайкою.

ОСОБА_1 в доповнення до заяви, було подано суду лист начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУНП у Львівській області від 25.01.2008р. (а.с. 5), з якого вбачається, що останній відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України відносно чоловіка ОСОБА_2 . З ним проведено профілактичну бесіду та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Із листа начальника Шевченківського РВ ГУНП у Львівській області від 20.12.2018р. (а.с. 5) вбачається, що заявниця зверталась до відділу поліції з приводу вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї, відносно нього складено протокол за ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Згідно листа начальника Шевченківського РВ ГУНП у Львівській області від 10.09.2019р. (а.с. 6), ОСОБА_1 зверталась до поліції з приводу протиправних дій ОСОБА_2 . В ході здійснення перевірки, з гр. ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість з його сторони в майбутньому учинення насильства в сім`ї та винесено терміновий заборонний письмовий припис стосовно кривдника із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на 10-ть діб.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї у 2018-2019 роках, а саме а саме постановами Шевченківського районного суду м. Львова від 14.09.2018 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, від 16.01.2019 року за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та від 09.10.2019 року за ч. 2 ст. 1732КУпАП, за вчинення домашнього насильства.

При цьому, ОСОБА_2 двічі було звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю та оголошено усне зауваження.

Статтею 39 КУпАП передбачено, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Таким чином, на даний час ОСОБА_2 вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або) заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19 (відмовлено в застосуванні обмежувального припису) міститься правовий висновок щодо факту звернення особи до різних органів із підстав учинення відносно неї психологічного та фізичного насильства як підстави для видачі обмежувального припису.

«Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення до різних органів із підстав учинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства… не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заявницею не надано суду жодних належних та обґрунтованих доказів, що ОСОБА_2 продовжує вчиняти насильство в сім`ї після 2019 року. З незрозумілих причин, остання звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису лише 24.01.2022р., тобто після того, як перестали існувати ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відтак, не доведено, що дії ОСОБА_2 носять систематичний характер і він є беззаперечним кривдником.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 строком на 6 місяців , із включенням заходів , спрямованих на заборону проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю.

Заявник : ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ;

Зацікавлена особа : ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 квітня 2022 року.

Суддя І. Є. Зима