Справа №:754/9059/16
Провадження №: 4-с/755/71/22
УХВАЛА

"29" квітня 2022 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи Олександра Миколайовича,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О.М.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали поданої скарги та долучених до неї документів, судом встановлено, що скарга не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України з огляду на таке.

04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з указаною вище скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями головуючим суддею у даній справі визначено суддю Скрипку О.І.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року визнано необґрунтованими заяви про відвід судді, подані ОСОБА_1 . З метою уникнення затягування розгляду справи по суті та сприяння учасникам справи в доступі до правосуддя заявлено самовідвід головуючого. Справу передано на повторний автоматизований перерозподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 05 березня

2021 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Сенюту В.О.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року визнано необґрунтованою заяву про відвід судді Сенюти В.О. Заяву про відвід передано на розгляд іншому судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Сенюти В.О.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року скаргу

ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

16 липня 2021 року директор КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Лимар Ю.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О.М., повернуто до Деснянського районного суду міста Києва для усунення недоліків.

З листа Деснянського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року, адресованого судді Київського апеляційного суду Сухановій Є.М. встановлено, що 17 березня 2021 року ОСОБА_2 усунуто недоліки, вказані в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року. Скаргу ОСОБА_1 призначено до розгляду. Ухвала про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Черухи О.М. не постановлялася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чернухи О.М. повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О.М. направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року підсудність скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Черухи О.М. визначено Дніпровському районному суду міста Києва.

Таким чином, судом встановлено, що до передачі матеріалів даної скарги до Дніпровського районного суду міста Києва ухвала про відкриття провадження у справі за скаргою Деснянським районним судом міста Києва не постановлялась.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК України - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК України - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК України - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу

III ЦПК України - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК України - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Згідно із частиною дванадцятою статті 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Приймаючи до уваги, що ухвала про відкриття провадження за скаргою не постановлялась, а також у зв`язку із зміною складу суду, суд повторно розпочинає розгляд справи по суті та вчиняє процесуальні дії, передбачені чинним законодавством на конкретному етапі розгляду справи, зокрема, у даній справі перевіряє дотримання скаржником вимог щодо форми та змісту скарги, передбачених положеннями ЦПК України.

Судом встановлено, що дану скаргу подано в порядку судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статей 447-449 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 зазначив, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту

10 мотивувальної частини). При цьому, як вбачається зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним

(§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява

№ 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Судом встановлено, що заявником до скарги, в якості доказу надіслання скарги всім належним учасникам справи, долучено роздруківку веб-сторінки відправлених електронних листів поштової скриньки, в якій містяться прекріплені документи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

За змістом статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео - та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Долучену до матеріалів скарги роздруківку електронного листування не можна ідентифікувати ні як письмовий, ні як електронний доказ, оскільки вона не відповідає вимогам статей 95, 100 ЦПК України.

Крім того, з наданої роздруківки не можливо встановити, ким і кому адресований відповідний електронний лист та який його вміст. Зокрема, у графі «тема» листа зазначено, що надсилається адресату «заява щодо негайного надання відпустки та поновлення на роботі, враховуючи фактичне невиконання судових рішень про поновлення № 754/9059/16-ц 28 серпня 2017 року та № 754/14783/17 04 квітня 2018 року/07 червня 2018 року та № 754/5790/20 11 грудня 2020 року; заява щодо негайного перерахування грошей враховуючи 30 % надбавку за вислугу років та виконання судового рішення

№ 754/15278/17 за рішенням суду 20 грудня 2018 року». Зазначена інформація не свідчить, що ОСОБА_1 дотримано вимог статті 183 ЦПК України щодо надання суду доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) скарги разом з доданими до неї документами.

Таким чином, скаржником не виконано вимог частини другої статті 183 ЦПК України, що є підставою для повернення ОСОБА_1 даної скарги без розгляду відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Керуючись статтею 183 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи Олександра Миколайовича, повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова