Справа № 136/1636/16-ц
Провадження № 2/131/54/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

в складі головуючого судді Балтака Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Захід», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, -

встановив:

У жовтні 2016 р. до Липовецького районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ТОВ «Концерн «Сімекс Агро», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Позов мотивовано тим, що позивач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки загальною площею 3,5575 га, яка на підставі відповідного договору оренди перебувала у тимчасовому користуванні відповідача. За місяць до закінчення строку дії зазначеного договору позивач звернулась до відповідача з приводу небажання в подальшому продовжувати дію даного договору, однак отримала відмову з тих підстав, що між нею та ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» укладена додаткова угода до даного договору, якою строк його дії збільшено до 20 років. Позивач стверджує, що жодної додаткової угоди до договору оренди вона не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на її укладення не мала, а підписи в зазначеній додатковій угоді вчинені іншою особою. Відсутність її підпису у зазначеній додатковій угоді свідчить про відсутність її волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків. У зв`язку із зазначеним позивач просив суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки загальною площею 3,5575 га.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

09 листопада 2016 р. до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності, у змісті яких останній зазначає, що підписи позивача в договорі оренди земельної ділянки та додатковій угоді до даного договору є тотожними; позивач отримуючи із 2010 р. орендну плату у підвищеному розмірі встановленому саме оскаржуваною додатковою угодою безумовно знала про існування даної угоди, у зв`язку із чим просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову застосувавши в тому рахунку позовну давність до спірних правовідносин.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2016 р. клопотання представника позивача задоволено, постановлено призначити у справі судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

02 лютого 2017 р. до суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 01.02.2017 р. № 3249/3250/16-21.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 р. провадження у справі поновлено та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 р. постановлено направити матеріали справи до експертної установи для проведення судово-почеркознавчої експертизи згідно ухвали суду від 09.11.2016 р., провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

29 травня 2017 р. до суду надійшов висновок експертів за результатами проведеної експертизи від 22.05.2017 р. № 1363/1364/17-21, у відповідності до пункту 2 резолютивної частини якого, підпис на додаткові угоді, що зареєстрована 05.08.2010 р. в Липовецькому відділенні Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 05, до договору оренди землі від 05.01.2005 року, реєстраційний запис № 6 від 25.10.2006 року, який було зареєстровано в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» - ймовірно виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 р. провадження у справі поновлено та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2018 р. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначеного підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін справи.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 р. провадження у справі зупинено із призначенням спільної наради із сторонами для досягнення мирного врегулювання спору.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2018 р. постановлено припинити процедуру врегулювання спору за участю судді провадження у справі поновити та справу передати до канцелярії суду для визначення іншого складу суду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 р. зазначена цивільна справа прийняття до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 19 червня 2018 р. замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держгеокадастру у Липовецькому районі на ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2018 р. клопотання представника позивача задоволено, постановлено призначити у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

20 листопада 2018 р. до суду надійшов висновок експертів за результатами проведеної експертизи від 08.11.2018 р. № 4124/4125/18-21, у відповідності до пункту 2 резолютивчої частини якого, підпис на додаткові угоді до договору оренди землі від 05.01.2005 року (зареєстрованої в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» 05.08.2010 р. № 05) - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 р. провадження у справі поновлено та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 р. клопотання представника позивача задоволено, постановлено призначити у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 18 січня 2019 р. постановлено задовольнити самовідвід головуючого у справі та справу передати до іншого суду, визначеного в порядку встановленого ЦПК України.

01 лютого 2019 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшло розпорядження голови Липовецького районного суду Вінницької області про передачу для розгляду матеріалів даної справи, як найбільш територіально наближеного.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 травня 2019 р. постановлено направити матеріали справи до експертної установи для проведення судово-почеркознавчої експертизи згідно ухвали суду від 11.01.2017 р., провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

09 вересня 2019 р. до суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 27.08.2019 р. № 16994/16995/19-32.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 січня 2020 р., у зв`язку із зміною найменування юридичної особи - відповідача по справі, постановлено замінити ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» на ТОВ «ТАС Агро Захід».

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ТАС Агро Захід», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Іллінецького районного суду Вінницької області про залишення позовної заяви без розгляду від 11 листопада 2020 р. скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2021 р., заява представника позивача про відвід головуючого від розгляду даної справи задоволена, справа передана до канцелярії суду для визначення іншого складу суду.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2021 р. зазначена цивільна справа прийняття до провадження у новому складі суду із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 р. відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у даній справі.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2022 р. постановлено підготовче провадження закрити та справу призначити до судового розгляду по суті на 14 квітня 2022 р.

29 березня 2022 р. до суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього.

13 квітня 2022 р. до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення можливості участі останнього у розгляді справи в режимі відео-конференції, у разі неможливості проведення відео-конференції представник просить здійснювати розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

13 квітня 2022 р. до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням по всій території України воєнного стану.

З урахуванням наявних технічних причин, які призвели неможливості проведення відео-конференції із представником позивача, за умови наявності заяви останнього про розгляд справи у її відсутність, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність даного представника. Крім того, суд відхиляє заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки зазначені дії мають ознаки зловживання процесуальними правами, так як запровадження по всій території України воєнного стану не є та не має бути підставою, що унеможливлює пересування в межах Вінницької області.

Враховуючи зазначене, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Так, судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 07251 від 20.01.2002 р., виданого на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Славнянської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 19.10.2001 р., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 234, ОСОБА_1 належить право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 3,5575 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області (том 1., а.с. 102).

05 січня 2005 р. ОСОБА_1 та ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» уклали договір оренди за № 1194 вказаної земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:3355 загальною площею 3,5575 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» у Державному реєстрі земель 25 жовтня 2016 р. вчинено запис за № 6 (том. 1 а.с. 96-99).

03 грудня 2010 року від імені ОСОБА_7 з СФГ "Володимир" укладено договір оренди даної земельної ділянки на строк 15 років, який в Державному реєстрі земель зареєстрований 29.12.2011 року за N 01694.

05 серпня 2010 р. Липовецьким відділенням Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 05 про реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі від 05.01.2005 р., якою визначено, що вказаний договір укладено на 20 (двадцять) років та розмір орендної плати складає 3% 6,46від нормативної вартості земельної ділянки та становить 1 546,46 (одна тисяча п`ятсот сорок шість гривень 46 коп.) грн. за один календарний рік, яка сплачується орендарем у натуральній формі, в окремих випадках у грошовій (том 1, а.с. 100).

Відповідно до висновку експертів від 08.11.2018 р. № 4124/4125/18-21 підпис на додаткові угоді до договору оренди землі від 05.01.2005 р. (зареєстрованої в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» 05.08.2010 р. № 05) - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (том. 2, а.с. 132-135).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату реєстрації оскаржуваної додаткової угоди) договір оренди землі укладається в письмовій форм і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» ).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц.

Так, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі від 05.01.2005 р., посилаюсь на те, що зазначену додаткову угоду вона не підписувала, його умови не погоджувала, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови зазначеної додаткової угоди, підписаної невстановленою особою замість позивача.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2, 3 статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним.

Враховуючи підстави позову наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у позові про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди землі слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням змісту пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволені позову, залишає понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи за позивачем по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 204, 205, 207, 215, 229-233, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 05.08.2010 р.), ст.ст. 12, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Захід», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його повного складення шляхом подання до Вінницького апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22 квітня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: 22540, Вінницька область, Вінницький район, с. Ганівка.

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС Агро Захід», , адреса місцезнаходження: 22500, Вінницька область, Вінницький район, м. Липовець, вул. Героїв Майдану, 63.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, , адреса місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63.

Суддя: