Справа № 308/9742/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовню заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у 2016 році між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір доручення, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, а останній за вказані кошти зобов`язався вчинити від імені ОСОБА_1 дії по оформленню права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно умов договору відповідач зобов`язався в строк до 27.11.2016 року передати ОСОБА_1 державний акт на право власності на дану земельну ділянку та технічну документацію.

На підтвердження укладення договору та передачі грошей відповідач надав позивачу розписку, в якій підтвердив факт укладення договору отримання від позивача грошових коштів в розмірі 2000 дол. США.

Крім цього, відповідно до вищевказаної розписки за згодою сторін зазначено, що у випадку невиконання взятого на себе зобов`язання у строк до 27.11.2016 року, ОСОБА_2 додатково зобов`язався на протязі двох днів після закінчення цього строку повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000 дол. США (за курсом НБУ станом на 26.09.2017 року становить 52640 грн.) та додатково грошові кошти в сумі 1500 дол. США (за курсом НБУ станом на 26.09.2017 року становить 39480 грн.).

Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання у визначений договором строк та на момент подання даної позовної заяви не виконав, державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 та технічну документацію ОСОБА_1 не передав. На усні звернення відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти, на телефонні дзвінки перестав відповідати, не виконав свої зобов`язання.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 на день звернення з позовом до суду не виконав взяті на себе розпискою зобов`язання щодо вчинення дій по оформленню права власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 та не виконав взяті на себе розпискою зобов`язання щодо повернення грошових коштів у випадку невиконання зобов`язання, позивач просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3500 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.09.2017 становить 92120 грн. та судові витрати.

Позиція сторін справи :

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив . Просив відмовити у позові оскільки розписка є підробленою. Вважає, що факт передачі коштів не підтверджено , розписка укладена без свідків, розписку він не підписував. Ствердив, що був укладений договір про надання юридичних послуг , згідно якого він зобов`язався надати і надав позивачу послуги з приводу подання документів з оформлення земельної ділянки. Відзив на позовну аяву до суду не надходив.

В наступні судові засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не з`являвся, 14.09.2021 року надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою , про причини неявки в інші судові засідання не повідомляв.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на викладене, враховуючи , що відповідач висловив свої заперечення з приводу позовних вимог в судовому засіданні, не скористався наданим йому правом подачі відзиву до суду, за його участі проведено дослідження доказів наявних у справі, суд продовжив розгляд справи у відсутності відповідача, якій обізнаний про наявність судового провадження проте неодноразово не з`являвся в судові засідання.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

01.07.2019 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

07.04.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

13.07.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

17.12.2020 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

16.02.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

26.03.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

26.03.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

14.09.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

14.09.2021 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

09.12.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

01.03.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника;

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

23.08.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. справу № 308/9742/17 прийнято до свого провадження ;

31.05.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи Адвокатське об`єднання «Юридичний синдикат» відмовлено.

Заслухавши вступне слово представника позивача , вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у 2016 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір доручення (розписка), за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , а останній отримав грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, за які ОСОБА_2 зобов`язався оформити на ім`я ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою (а.с. 9, оригінал а.с. 42).

Згідно умов вказаної розписки ОСОБА_2 зобов`язався до 27.11.2016 року передати ОСОБА_1 державний акт на право власності на дану земельну ділянку та технічну документацію.

Крім цього, відповідно до вищевказаної розписки за згодою сторін зазначено, що у випадку невиконання взятого на себе даною розпискою зобов`язання у строк до 27.11.2016 року, ОСОБА_2 зобов`язався на протязі двох днів після закінчення цього строку повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000 дол. США та додатково 1500 дол. США .

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання за договором доручення ( розпискою) , а саме в частині оформлення на ім`я ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості за договором - дорученням ( розпискою ) перед позивачем в сумі 3500 доларів США.

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, якими зокрема є договори та інші правочини. Отже, внаслідок укладання договору - доручення між сторонами виникли цивільні права та обов`язки.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов до висновку, що даний договір за своєю правовою природою та суттю є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання за розпискою від 2016 року.

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч умовам договору, свого зобов`язання в частині здійснення дій щодо оформлення на ім`я ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за умовами договору в сумі 3500,00 доларів США.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів виконання зобов`язання в частині здійснення дій щодо оформлення на ім`я ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 .Туряниці станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано також будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 3500 ,00 доларів США, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України , договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, перш за все вимогою до чинності договору є погодження сторонами усіх істотних умов договору. Вони встановлюються, зокрема Цивільним Кодексом України .

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання відповідачем тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Договір - розписка був підписаний відповідачем власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Доказів зворотнього до суду не надано. Доводи відповідача про те, що він не підписував розписку не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчить підпис відповідача.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задовлення.

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

З огляду на висновки Суду щодо позовної заяви та задоволення позовних вимог , у порядку частин першої та другої статті 141 ЦПК України, з відповідача за позовом на користь позивача підлягає стягненню фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 602,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 610, 625, 626, 629, 638 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , (мешканця АДРЕСА_3 , Ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 ) суму грошових коштів в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.09.2017 року ( один долар США = 26,3166 грн.) становить 92108 грн. (дев`яносто дві тисячі сто вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , (мешканця АДРЕСА_3 , Ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в сумі 602 грн. (шістсот дві гривні 00 копійок).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_3 , Ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 );

Відповідач ОСОБА_2 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 10.03.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца