Ухвала

27 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 465/7280/16-ц

провадження № 61-3674ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні майном, вселення у квартиру

з наданням ключів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення

у квартиру з наданням ключів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними сестрою та братом, які на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 22 січня 2016 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, також є співвласниками нерухомого майна, з часткою у спадщині по Ѕ, а саме: квартири

АДРЕСА_1 , земельної ділянки,

з цільовим призначенням - для садівництва, з дачним будинком АДРЕСА_2 , гаражу № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» за адресою: місто Львів, вулиця Олесницького, 123 .

Посилаючись на те, що з 2008 року відповідач чинить перешкоди позивачу

у користуванні вказаним майном, ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , земельною ділянкою з дачним будинком АДРЕСА_2 , гаражем № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражному кооперативі «Автолюбитель-4» за адресою: місто Львів, вулиця Олесницького, 123 ;

- вселити її у квартиру та зобов`язати відповідача надати ключі від вхідних дверей під`їзду.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 23 липня

2021 року (у складі судді Кузя В. Я.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні майном, що є у їх спільній власності.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року

(у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.) рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , земельною ділянкою з дачним будинком АДРЕСА_2 .

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 надати ключі від вхідних дверей під`їзду (сходової клітки) будинку АДРЕСА_4 ,

а також ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач, як співвласник спірного майна, не може реалізувати свої права, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні таким. Той факт, що позивач добровільно певний час в квартирі не проживала, не є підставою для відмови їй у захисті порушеного права, оскільки право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, відтак непроживання у спірній квартирі, не позбавляє позивача права власності та права в будь-який момент знову продовжити користування квартирою, співвласником якої вона є.

Тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

11 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду

від 22 лютого 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі є вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном та вселення у квартиру з наданням ключів.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 22 лютого

2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду

від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення у квартиру з наданням ключів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк