Справа № 481/73/22
Провадж.№ 2/481/114/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новий Буг у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування Новобузької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

позивач звернувся до суду з позовом та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_5 стосовно її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передати малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органу опіки та піклування Новобузької міської ради Миколаївської області для подальшого влаштування.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ОСОБА_5 є його дочкою та матір`ю дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно яких вона має статус одинокої матері. Відповідачка зарекомендувала себе з негативної сторони. Вона неофіційно не працює. Дітей залишила без догляду та засобів до існування та поїхала до м. Києва і до цього часу додому не повернулася. Діти разом із мамою фактично проживали у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який їм побудував позивач, проте не оформив право власності на нього. А Були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , у житловому будинку, який належить позивачу. У будинку, де фактично проживала відповідачка із дітьми постійно перебували сторонні люди, з якими вона розпивала спиртні напої, вчиняла сварки, внаслідок чого неодноразово викликались працівники поліції. Через зловживання спиртними напоями відповідачка перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога. Відповідачка ніде не працювала та жила за рахунок державної соціальної допомоги. У червні 2021 року відповідачка залишила дітей на позивача та поїхала на заробітки до м. Київ. Спочатку вона телефонувала дітям та обіцяла, що скоро повернеться, матеріально їм не допомагала. У серпні місяці зв`язок із нею зник, тому позивач змушений був звернутися за допомогою до служби у справах дітей Новобузької міської ради, оскільки починався навчальний рік, а діти не були готовими до школи. 15 вересня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за клопотанням служби у справах дітей Новобузької міської ради влаштовано до КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вони знаходяться і зараз. За час перебування дітей у закладі мати жодного разу не відвідувала їх. За сприяння служби у справах дітей Теодора було направлено на навчання до ПТУ-42 с. Андріївка Баштанського району Миколаївської області, де він продовжує навчатися. Через відсутність у нього паспорта (так як мати не зробила його) дитина не отримує стипендію. На даний час він проживає у гуртожитку навчального закладу, де його забезпечують усім необхідним. На вихідні дні приїжджає до позивача, який йому надає матеріальну допомогу. Таким чином позивачка свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу діє всупереч інтересам дітей, позбавляючи їх при цьому права на належне батьківське виховання та утримання. Вона не спілкується з дітьми, не цікавиться їх долею та успіхами, не піклується про здоров`я, не дбає про добробут. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про позбавлення такої матері батьківських прав, стягнення з неї аліментів на утримання дітей.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2022 року головуючим суддею визначено суддю Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2022 позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування Новобузької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року підготовче судове засідання відкладено на 22 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті на 02 березня 2022 року

Розгляд справи по суті відбувся 19 квітня 2022 року без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, надіслала до суду заяву, якою проти позбавлення батьківських прав не заперечила. Справу просила розглядати без її участі.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Новобузької міської ради, Захарчук В.О., надіслала до суду заяву про слухання справи без її участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 є матір`ю дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать свідоцтва про народження.

З Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України встановлено, що реєстрація народження дітей ОСОБА_5 здійснено на підстав ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 03 квітня 2013 року, виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 22 грудня 2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають в центрі з 15 вересня 2021 року. За весь час перебування дітей в центрі, мати - ОСОБА_5 телефонувала один раз.

Відповідно до довідки № 364 від 16 вересня 2021 року, виданої директором ПТУ № 42 с. Андріївка Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 навчається у ПТУ № 42 по професії «тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва» на повному державному забезпеченні. За місцем навчання ОСОБА_2 характеризується позитивно

Згідно повідомлення КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» Новобузької міської ради Миколаївської області від 28 грудня 2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога.

Згідно листа Новобузької районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 23 грудня 2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Актом обстеження умов проживання від 01 серпня 2019 року встановлено факт обстеження комісією у справах дітей умов проживання та виховання дітей у сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 , яким підтверджено факт проживання станом на 01 серпня 2019 року матері ОСОБА_5 разом зі своїми дітьми у незадовільних умовах (речі складені, проте вікна у дверях брудні, на стінах грибок, підлога не метена, санітарний стан кухні незадовільний). Мати попереджено про відповідальність за неналежне виховання дітей, надано термін для облаштування належних умов.

Актом обстеження умов проживання від 31 серпня 2021 року встановлено факт обстеження комісією у справах дітей умов проживання та виховання дітей у сім`ї, за адресою: АДРЕСА_2 , яким підтверджено факт проживання станом на 31 серпня 2021 року дідуся ОСОБА_1 разом зі своїми онуками у дуже добрих умовах.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 21 грудня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно її дітей, що надасть дітям право на повне державне забезпечення.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України«Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» уразі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Частиною 1 ст. 248 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Так, як підставу звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, позивач зазначає, що відповідачка не цікавиться життям та станом здоров`я дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, матеріальної допомоги не надає, тобто фактично самоусунулася від виховання дітей, що можна розцінювати як ухилення від їх виховання та свідоме нехтування відповідачкою своїх обов`язків.

Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідачка ОСОБА_5 фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання чина Теодора, підготовку до самостійного життя, не бере участі у їхньому вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Крім цього, суд враховує, що згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого 21 грудня 2021 року, судом встановлено, що орган опіки та піклування Новобузької міської ради вважає за доцільне дати дозвіл на позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачкою будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідачка бажає виправити свою поведінку в інтересах дітей, оскільки остання в судові засідання не з`являлася, що свідчить про її байдуже ставлення до дітей, їх розвитку та виховання.

Окрім того, суд бере до уваги, що відповідачка надіслала до суду заяву, якою не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей.

У цій справі наявні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втручання у повагу до сімейного життя на становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).

Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури.

Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей, матір яких не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання сина, підготовку до самостійного життя, не бере участі у їх вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дітей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Така поведінка матері відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи діяли в межах своєї дискреції.

З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_5 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, а тому позбавлення її батьківських прав буде лише сприяти розвитку дітей, а відтак позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та позбавити останню батьківських прав відносно її дітей та стягувати з неї аліменти на їх утримання в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку.

Крім цього, з урахуванням вище встановлених обставин суд вважає за необхідне передати органу опіки та піклування подальше влаштування дітей.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_5 в розмірі 992,40 грн на користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 стосовно її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 січня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Органу опіки та піклування Новобузької міської ради забезпечити подальше влаштування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 30 коп.) судового збору на користь ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник третьої особи: начальник служби у справах Новобузької міської ради Захарчук Вікторія Олександрівна, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19.04.2022 р.

Суддя І.І.Ціпивко