Провадження № 22-ц/801/699/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 рокуСправа № 127/31949/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Бессараб Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. про стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом №11828 від 16.07.2020 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., грошові кошти в сумі 3639,69 грн. та 704,06 грн. понесеного судового збору.

В стягненні витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та постановити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 7 000 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

В якості основного доводу скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку та не дав належної оцінки усім доказам у справі, а відтак безпідставно відмовив в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що суд не взяв до уваги, що в договорі № 15/11 від 15.11.2021 зафіксована сума вартості правової допомоги - 7000, 00 грн., а тому сплати позивачем такої допомоги (відповідні чеки, квитанції) та підтвердження розміру гонорару, а саме детального опису робіт не потрібно.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Оскільки позивач оскаржує рішення в частині вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду в частині, що оскаржується, не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що оскільки позов задоволено частково (77,54%), тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 704,06 грн.

Разом з тим, відмовляючи в частині стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., суд зазначив, що доказів, які б підтверджували сплати позивачем цих коштів Адвокатському об`єднанню «Вінницький центр правової допомоги», зокрема відповідні чеки, квитанції, інші розрахункові платіжні документи, які зареєстровані в установленому законом порядку позивачем не надано, а також не надано акт виконаних робіт.

З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору № 15/11 від 15.11.2021 (а.с. 10-12) професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавав адвокат Попеско О.П., повноваження якого підтверджуються, ордером серії АВ №1022664 від 23.11.2021 (а.с. 14), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір № 15/11 від 15.11.2021.

Відповідно до пункту 4.1 Договору сторони погодили, що гонорар за надання професійної правничої допомоги є фіксованим, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатським об`єднанням і становить 7000 грн.

Аналіз змісту договору про надання правничої допомоги свідчить, що він укладений з метою підготовки необхідних процесуальних документів із одноразовим здійсненням клієнтом оплати послуг у розмірі 7 000 грн.

Відтак, відмовляючи в частині стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що для підтвердження вимог позивачу необхідно надати документи, які свідчать про фактичну оплату даних витрат.

Крім того витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.10.2020 в справі №686/5064/20 та від 04.06.2021 в справі №160/13273/19.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені ч.4 цієї статі.

Згідно з ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» зверталось до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в якому зазначено, що сума заявлених скаржником витрат на професійну правничу допомогу при перегляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн. є необґрунтованою та не пропорційною до предмета спору з урахуванням ціни позову. Однак відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції (а.с. 34).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний розмір витрат про надання правової допомоги є співмірним із складністю справи, часом витрачений адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В свою чергу, керуючись принципом пропорційності, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу погоджений сторонами у фіксованому розмір та документально підтверджений, тому наявні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 судом першої інстанції задоволено частково (77,54%), тому з врахуванням принципу пропорційності, закріпленого у п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 5427,80 грн. (77,54% від 7000,00 грн.).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в частині відмови в стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5427,80 грн.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2022 року в частині відмови в стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги скасувати та в цій частині ухвалити нове.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5427,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2022 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді : О. В. Ковальчук

Т.Б. Сало