ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/6936/20

провадження № 22-ц/4809/326/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Варакіної Н.Б. від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, заборону поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він одружений з ОСОБА_3 , з якою у шлюбі вони мають двох дочок ОСОБА_4 , 2010 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження. У 2013 році він мав випадковий статевий зв`язок з ОСОБА_2 , після чого вона завагітніла та вимагала, щоб він з нею одружився. Зазначив, що відповідач протягом тривалого часу розповсюджує щодо нього недостовірну інформацію, яка порочить його честь і гідність, формує в людей уявлення про нього, як про людину без моральних цінностей, принижує його як людину, що впливає на його авторитет і створює негативну соціальну оцінку серед оточуючих людей. Також вказав, що втручається в його особисте життя та у робочі відносини, вчиняючи сварки на робочому місці.

Зазначив, що у серпні 2019 року відповідач звернулася до його керівництва, а саме головного лікаря КНП «КОР» та повідомила його про те, що ОСОБА_1 перебував з нею у близьких стосунках, а потім залишив її одну з дитиною. Внаслідок чого він був вимушений звільнитися з роботи. Також вказав, що неправомірними діями ОСОБА_6 йому була завдана моральна шкода, яка полягає у постійних стресах та емоційних потрясіннях, викликані публічними сварками.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати такою, що принижує честь, гідність та його ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_6 на Комунальному некомерційному підприємстві «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», а саме: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2013 року по червень 2013 року зустрічались, мали близькі відносини. ОСОБА_1 обіцяв одружитися на ОСОБА_2 , а потім залишив її - з дитиною»; заборонити ОСОБА_2 поширення інформації, якою порушуються його особисті немайнові права та його родини; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 80 000 грн за розповсюдження недостовірної інформації.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 (а.с. 45).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2021 року визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов`язано внести відомості в графі «Батько» до актового запису № 2, записавши ОСОБА_1 батьком дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2019 року та до повноліття ОСОБА_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 46-48).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно відповіді головного лікаря КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» на адвокатський запит, встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_2 зверталась з усним зверненням, із інформацією про те, що (зі слів заявниці) ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_2 у близьких стосунках, а потім ОСОБА_1 вчинив недостойно та залишив її одну з дитиною. Головним лікарем було роз`яснено заявниці, що вирішення таких питань та втручання в особисте життя працівників не входить до компетенції керівництва лікарні (а.с 24).

Відповідно листа з КНП «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер КОР» від 12.10.2021 року № 543 ОСОБА_1 звертався до закладу 23.05.2018, 31.05.2018, 08.06.2018 - для проходження медичного огляду, 01.07.2019 - Діагноз: Розповсюджений псоріаз. Призначено лікування (а.с. 85).

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Частиною першою статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (абзац 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

У пункті 18 цієї ж постанови зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вважає недостовірною інформацією про те, що з січня 2013 року по червень 2013 року він та ОСОБА_2 зустрічались, мали близькі відносини та те, що він обіцяв їй одружитися, але залишив її одну з дитиною.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що у поширеній інформації вказані обставини не відповідають дійсності, а також те, що поширення цієї інформації порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди його відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання інформації недостовірною та її спростування.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то підстави для її задоволення відсутні, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог про визнання недостовірної інформації та її спростування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи скарги про те, що судом першої інстанції відмовлено у залученні доказів, які підтверджують факт візитів відповідача на місце його роботи є безпідставними, оскільки дані обставини не є спірними, а також не підтверджують факт поширення недостовірної інформації.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2021року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.04.2022.

Судді:

О.А. Письменний А.М. Головань О.Л. Дуковський