Провадження № 22-ц/801/563/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 рокуСправа № 127/26952/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу № 127/26952/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2021 року, повний текст якого складено 05 січня 2022 року, ухвалене в складі судді Волошина С.В.

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 09.06.2011 року. Підписанням заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримала кредитну карту, розмір кредитного ліміту на якій встановлено в сумі 46 000 гривень.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 17.08.2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29 269,02 гривень, з яких 24 261,11 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 007,91 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Існування цієї заборгованості стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.06.2011 року в розмірі 5 883,23 гривень (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 456,27 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідачка зобов`язана повернути на вимогу банку фактично отримані кошти у вигляді тіла кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів про запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг; у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту; надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове , яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої вона погодився, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір надання банківських послуг.

Крім цього, договір у встановленому порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення кредитного договору, а тому зазначені обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 упродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що що 09.06.2011 року ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.14).

Згідно інформації, викладеній в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок з наданням платіжної картки, яка є ключем до рахунку, на який зараховано суму кредитного ліміту.

Відповідач користувалася кредитними коштами, за період користування кредитними коштами здійснювала його часткове погашення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 09.06.2011 року про приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем, розрахунки заборгованості за договором № б/н від 09.06.2011 року, виписку по особовому рахунку, довідки про видані картки та зміну умов кредитування, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.08.2021 року становить 29 269,02 гривень, з яких 24 261,11 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 007,91 гривень заборгованість за простроченими відсотками (а.с.10-11), які позивач і просить стягнути з відповідача.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, сплати нарахованих процентів.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачкою, що пов`язані з отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 09.06.2011 року про приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем, розрахунки заборгованості за договором № б/н від 09.06.2011 року, виписку по особовому рахунку, довідки про видані картки та зміну умов кредитування, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.08.2021 року становить 29 269,02 гривень, з яких 24 261,11 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 007,91 гривень заборгованість за простроченими відсотками (а.с.10-11), які позивач і просить стягнути з відповідача.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, сплати нарахованих процентів.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути як тіло кредиту, так і проценти за користування кредитом.

Щодо позовної вимоги про стягнення процентів, то суд зазначає, що, як слідує з розрахунку, заборгованість по процентам, які позивач просить стягнути, становить 5 007,91 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як убачається із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 09.06.2011 року, в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості.

АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, обґрунтовуючи вимогу Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, а також Витягом з Тарифів, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо можливості нарахування процентів та відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем.

За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Вирішуючи спір в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 5 007,91 гривень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для їх стягнення, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 09 червня 2011 року. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, не може вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що надана до апеляційної скарги довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговий період», яка підписана відповідачем 09 червня 2011 року, не може бути належним та допустимим доказом погодження сторонами умов кредитного договору, в силу ст.77, 78 ЦПК України, оскільки відповідно до матеріалів справи кредитний договір, який був укладений між сторонами 09 червня 2011 року не має номеру, а тому відсутні правові підстави вважати, що умови кредитування викладені у цій довідці стосуються саме укладеного між сторонами договору б/н від 09 червня 2011 року.

Щодо стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, то як слідує з розрахунку станом на 17.08.2021 року прострочене тіло за кредитом становить 24 261,11 грн. Однак, з наданих розрахунків заборгованості та з виписки по рахунку слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунків за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 18377,88 грн, відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму (четверта колонка розрахунку). Зважаючи на зазначене суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення прострочене тіло за кредитом в сумі 5 883,23 грн, що становить різницю між сумою, зазначеною в розрахунку (24261,11 грн) та розміром відсотків погашених за рахунок кредиту (18 377,88 грн.).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 січня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун