31.01.2022 Справа № 756/9357/21
Унікальний номер судової справи 756/9357/21
Номер провадження 2/756/900/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Міхненка С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

15.06.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на ј квартири за набувальною давністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 2001 року і по теперішній час без реєстрації, але фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном уже двадцять років, по мірі своїх сил та коштів здійснює поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги.

За твердженням позивача, станом на 1994 рік вказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_5 (1/4 частки) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1993 та за ОСОБА_6 (3/4 частки) на підставі договору купівлі - продажу від 30.06.1994. Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємці не прийняли та не вступили у спадщину. В свою чергу, ОСОБА_6 відповідно до договору дарування подарувала ѕ частини квартири своїй внучці ОСОБА_3 .

На переконання позивача, зважаючи на те, що він разом зі своєю нині покійною дружиною ОСОБА_7 , яка була зареєстрована у даній квартирі ще за життя ОСОБА_5 з її згоди заселився у зазначену квартиру, доглядав разом зі своєю дружиною за ОСОБА_5 , вважав, що фактично разом зі своєю покійною дружиною прийняв спадщину. Окрім того вказує на те, що іншого житла у нього немає та ніхто окрім нього та його покійної дружини з дня смерті ОСОБА_5 не проживав та не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , не утримував її, не приймав участі у сплаті комунальних послуг, не цікавився станом квартири.

Тому, з огляду на вищевикладене, керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на ј частки квартири (13,83 кв.м.) АДРЕСА_1 , загальною площею 55,3 кв.м., з яких житлова площа 39,3 кв.м., яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Мінського району, №2 від 04.02.1993 року.

Ухвалою суду від 01.07.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/9357/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.07.2021.

02.08.2021 до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи - ОСОБА_3 , в яких остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відсутні, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно заволодів спірною частиною квартири, адже володілець на момент заволодіння майном знав про належність вказаного майна на праві власності іншій особі, відповідно, і про неправомірність його заволодіння.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.08.2021 відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем не доведена умова щодо добросовісного володіння квартирою, оскільки останньому згідно із свідоцтвом про право власності на житло достеменно відомо, хто був власником ј частини квартири АДРЕСА_1 . Тому, на переконання відповідача відсутні підстави вважати, що позивач не знав і не міг знати, що володіє чужою річчю. На думку відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

У відповіді на письмові пояснення від 14.09.2021 представник позивача вказала на те, що письмові пояснення третьої особи є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки третьою особою не надано жодних доказів в обгрунтування останніх.

У відповіді на відзив від 14.09.2021, представник позивача вказала на те, що позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву є помилковою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач заселився у спірну квартиру у 2001 році, тобто через сім років після смерті ОСОБА_5 і особисто знайомий з покійною власницею не був, кровного споріднення також немає. Тому, позивач є добросовісним набувачем, адже при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

Підготовче засідання з підстав, передбачених законодавством неодноразово відкладалося, востаннє на 14.12.2021.

23.11.2021 від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій остання зазначила, що подання даної заяви обумовлено тим, що нею помилково у позовній заяві вказано те, що позивач - ОСОБА_1 разом зі своєю нині покійною дружиною ОСОБА_7 , яка була зареєстрована у вказаній квартирі ще за життя ОСОБА_5 з її згоди заселився у квартиру, доглядав разом зі своєю дружиною за ОСОБА_5 та після її смерті добросовісно, відкрито та безперервно проживав та продовжує проживати у квартирі, підтримував та підтримує її у належному стані, сплачував та сплачує комунальні платежі, отже вважав, що разом зі своєю дружиною фактично прийняв спадщину.

Представник позивача вказує на те, що даний факт, а саме те, що позивач заселився за життя ОСОБА_5 та доглядав за нею є таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивач заселився в квартирі (кімнаті покійної ОСОБА_5 ) у 2001 році, тобто через 7 років після її смерті, особисто знайомий з нею не був, кровного споріднення не мав. Тому, остання просила суд розцінювати вказані обставини, як зміна підстав позову, тобто обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У підготовчому засіданні 14.12.2021 представник позивача підтримала заяву про зміну підстав позову, з огляду на викладені у ній обставини та просила суд прийняти дану заяву до розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, перевіривши заяву про зміну підстав позову на відповідність вимог, передбачених статтею 49 ЦПК України дійшов висновку про прийняття її до розгляду.

Ухвалою суду від 14.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу для судового розгляду по суті на 21.01.2022.

21.01.2022 у судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просилим суд про їх задоволення.

Третя особа та її представник проти задоволення позову заперечили, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях.

Відповідач явку уповноваженого представника до суду на визначену дату та час не забезпечив, в матеріалах справи містяться належні докази повідомлення останнього про призначене судове засідання з розгляду справи по суті, у відзиві на позовну заяву останній клопотав про здійснення розгляду справи за відсутності уповноваженого представника Київської міської ради.

Присутні учасники справи не заперечили щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши докази наявні в матеріалах справи судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до письмової інформації № 062/14-9079(И-2021) від 20.07.2021 згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за:

-ј ч. за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.02.1993 Фондом комунального майна Мінського району;

-ѕ ч. за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 21.11.2001 (а.с.86 - 87).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості за параметрами запиту: АДРЕСА_3 відсутні.

Документами наявними у матеріалах справи підтверджується те, що дана квартира в цілому складається з трьох жилих кімнат, загальною площею - 57,50 кв.м., в тому числі жилою площею - 39,30 кв.м.

Згідно довідки № 1305/5.1-50 від 25.10.2021 Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виявленим є актовий запис № 454 про смерть, складений 09.03.1994 Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до письмової інформації Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори № 6901/01-16 від 25.10.2021 спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_5 не заводилась.

При цьому, у письмовій інформації № 4807/01-21 від 01.12.2021, наданої суду Київським державним нотаріальним архівом, останнім зазначено, що станом на 30.11.2021 Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою передано документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву з 1957 - 1992 роки.

Відтак, судом установлено, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_5 не заводилась, у Київському державному нотаріальному архіві на зберіганні не перебуває, відомості щодо наявності спадкоємців та прийняття ними спадщини відсутні.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, решта ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстровано на праві власності за третьою особою - ОСОБА_3 , прізвище якої згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві 14.09.2018 змінено на ОСОБА_3 .

Як установлено судом, вказана частина квартири належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини квартири від 21.11.2001 (а.с.87). Відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З умов даного договору убачається, що вказана вище частина квартири належала ОСОБА_6 на підставі Дублікату виданого 16.07.2001 по реєстру № 2739/1305-D1 договору купівлі - продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржою 30.07.1994 по реєстру № 2739/1305 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18.07.2001 за реєстром № 502.

Водночас, згідно наявної у матеріалах справи копії договору купівлі - продажу нерухомості від 30.06.1994, ОСОБА_6 придбала ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Відповідно до письмової інформації Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.10.2021, згідно картотеки реєстрації місця проживання фізичних осіб Оболонського району міста Києва та Реєстру територіальної громади міста Києва, у період з 1993 по 04.10.2021, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 17.07.2012; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 04.10.1994 по 27.07.2021; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована з 07.11.2020.

Тобто, зареєстрованими за вказаною адресою є третя особа - ОСОБА_3 , а також як підтвердила остання у судовому засіданні, її дочка - ОСОБА_17 .

В свою чергу, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була зареєстрована за цією адресою у період з 04.10.1994 по 27.07.2021 суд з пояснень учасників справи та наявних у справі документів установив, що остання була дружиною позивача - ОСОБА_1 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про шлюб з 08.07.2009 (а.с. 15) та яка померла згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16). Разом з тим, у своїх поясненнях суду учасники справи підтвердили, що ОСОБА_7 була дочкою ОСОБА_6 , попередньої співвласниці ѕ частини квартири АДРЕСА_2 ,

Із змісту позовної заяви з урахуванням заяви про зміну підстав позову та пояснень позивача, його представника, суд установив, що позивач посилаючись на статтю 344 Цивільного кодексу України вказує на те, що він з 2001 року і по теперішній час без реєстрації, але фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому зазначаючи, що разом зі своєю покійною дружиною ОСОБА_7 , ще за життя ОСОБА_6 заселився в кімнаті ОСОБА_5 та добросовісно, відкрито і безперервно проживав та проживає у квартирі, підтримував та підтримує її у належному стані, сплачував та сплачує комунальні платежі. Водночас, наголошуючи на тому, що особисто знайомий з померлою ОСОБА_5 , якій належить ј частини квартири не був, кровного споріднення з нею не має. На підтвердження даних обставин, позивачем додано акти про фактичне проживання у квартирі та квитанції про сплату комунальних послуг.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зазначили про наступне.

Зокрема, свідок ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) зазначила суду, що є сусідкою позивача, точного періоду заселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , не пам`ятає, однак вказала, що останній проживає за цією адресою довгий час, проживав ще з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) зазначив, що є сусідом позивача, вказав, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , більше 20 років, бачив як останній проживав з дружиною - ОСОБА_7 та тещою ОСОБА_6 , брав участь в утриманні квартири (ремонт, перестановка меблів). Інших власників квартири не знав.

Встановивши вищевикладені обставини, надавши оцінку доказам наданим в їх обгрунтування, суд дійшов до наступних правових висновків.

Відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

Суд вважає за необхідне відмітити, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

У постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він у 2001 році заселившись у квартиру - кімнату покійної ОСОБА_5 (власниці ј частки квартири) вже впродовж 20 років добросовісно, відкрито, безперервно без реєстрації, але фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , підтримує її у належному стані, сплачує комунальні платежі. Після смерті ОСОБА_5 належну їй на праві власності ј частки квартири у встановлений законом спосіб як спадщину ніхто не прийняв, а тому за твердженням позивача зважаючи на те, що він особисто знайомий із померлою співвласницею не був, кровного споріднення не має, відповідно до статті 344 ЦК України існують підстави для визнання за ним права власності на ј частки квартири за набувальною давністю.

Однак, суд з огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази та виходячи із змісту приписів ст. 344 ЦК України критично відноситься до твердження позивача про наявність правових підстав для визнання за ним права власності на ј частки квартири за набувальною давністю, виходячи з такого.

Як установлено судом, спірна квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована:

-ј ч. за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.02.1993 Фондом комунального майна Мінського району, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості щодо наявності спадкоємців та прийняття ними у встановленому законом порядку спадщини відсутні;

-ѕ ч. за ОСОБА_3 на підставі договору дарування 21.11.2001.

Дана квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності, частки співвласників не виділені в натурі та не є самостійними об`єктами нерухомості.

Стаття 344 ЦК України не поширюється на частку у спільній частковій власності, яка не є окремим об`єктом нерухомості.

Механізм припинення права на частку у спільному майні передбачений у статті 365 ЦК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.03.2018 у справі № 713/2055/16-ц.

Враховуючи те, що ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка залишилась зареєстрованою на праві власності за померлою ОСОБА_5 є часткою у спільній частковій власності, не виділена в натурі та не є самостійним об`єктом нерухомості, суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для визнання за ним права власності на дану частку квартири за набувальною давністю.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

За правилами статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12-13, 18, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на ј квартири ( АДРЕСА_1 ) за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_6 );

відповідач - Київська міська рада (, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36);

третя особа - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_7 ).

Повне рішення суду складено - 31.01.2022.

Суддя І.М. Банасько