Провадження № 22-ц/811/584/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Кашина В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2021 року Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 )звернулося з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди Західному регіональному управлінню Держприкордонслужби України в законному користуванні службовим житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення та передачі згідно акту Західному регіональному управлінню та встановлення порядку виконання ухваленого рішенняшляхом надання ОСОБА_1 десятиденного терміну для звільнення службової квартири від особистих речей та передачі Західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України службового жилого приміщення АДРЕСА_1 .
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Ухвалу суду оскаржило ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 з 2011 року не проходить службу у Західному регіональному управлінні, відтак втратив право користуватися службовою квартирою, однак звернення щодо звільнення службового житла ігнорує, свої побутові речі не забирає, чим чинить перешкоди у використанні цього житла.Вказує, що орган Державної прикордонної служби зобов`язаний прийняти службове приміщення за актом приймання-передавання службового житлового приміщення, до якого додаються дефектний акт квартири, довідка про сплату квартирної плати та комунальних послуг та довідка про склад сім`ї та реєстрацію, однак відповідач не здав службове житло у передбачений законом спосіб. Наголошує, що для відмови у відкритті провадження необхідна наявність одночасно трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову та тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду, а зміна хоча б однієї з цих складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає підстав для відмови у відкритті провадження у справі. Звертає увагу, що у справі № 463/6203/17 позивач звертався до відповідача з вимогою зобов`язати здати квартиру АДРЕСА_1 , а в даній справі звернувся з вимогою про усунення перешкод в користуванні службовим житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення та передачі згідно акту, відтак підстави та частково предмет позовів не є ідентичними. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Кашина В.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Така підстава відмови у відкритті провадження у справі передбачає заборону повтороного звернення до суду з тотожними вимогами, тобто, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Якщо відсутній хоча б один з цих елементів, позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження по справі.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Відмова у відкритті провадження у справі відповідно до цієї підстави ґрунтується на тому, що в таких випадках спір між сторонами остаточно вирішено судом і повторне звернення до суду не допускається. Після набрання законної сили судовим рішенням воно стає обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.01.2019р. у справі №463/6203/17, що набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.01.2019р., ухваленим у справі №463/6203/17, позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про зобов`язання до вчинення дій, виселення з службового житлового приміщення та зняття з реєстрації задоволено частково, вирішено виселити ОСОБА_2 зі службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , без надання їй іншого житлового приміщення, в решті вимог відмовлено.
У цивільній справі №463/6203/17 позивач звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України, у якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 здати Західному регіональному управлінню службове житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 , виселити з службової житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_2 без надання їй іншого житлового приміщення та зняти її з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .
Під час розгляду вказаної справи встановлено, що « ОСОБА_1 , будучи забезпечений службовим приміщенням за новим місцем проходження служби у м. Харкові, втратив право користування службовою квартирою у м. Львові. У спосіб добровільного зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання на АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_1 виконав вимоги закону та підзаконних нормативно-правових актів щодо необхідності звільнення службового житлового приміщення за попереднім місцем служби. Після цього, в тому числі станом на час розгляду справи судом, у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для зайняття квартири АДРЕСА_1 . При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , так як останній не зареєстрований та, будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу у м. Одеса, де зареєстрований за місцем проживання, фактично не проживає у спірній квартирі. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 здати позивачу службове житлове приміщення не відповідає вимогам закону (ст. 16 ЦК України). В нормативно-правових актах, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у цій частині, відсутні положення, які б, окрім обов`язку звільнити службове житлове приміщення, яке відповідачем ОСОБА_1 було звільнено, визначали б, у який спосіб відповідач повинен «здати» його позивачу та правові наслідки недотримання ним цього обов`язку.»
Враховуючи вищенаведене, суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що вирішуючи спір у справі №463/6203/17, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , оскільки останній в ній не зареєстрований та, будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу у м. Одеса, де зареєстрований за місцем проживання, фактично не проживає у спірній квартирі, виконав свій обов`язок звільнити спірну квартиру, а отже судом і не встановлено факту порушення прав позивача внаслідок дій безпосередньо відповідача ОСОБА_1 , а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача здати позивачу службове приміщення, не відповідає вимогам закону (ст. 16 ЦК України).
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд покликається на те, що у позовній заяві фактично знову порушується те саме питання про зобов`язання до вчинення дій ОСОБА_1 з дещо перефразованими вимогами, хоча стосовно цього ж відповідача вказане питання вирішено по суті, а щодо встановлення порядку виконання рішення та шляху передачі квартири, то в рішенні суду від 17.01.2019р. було зазначено про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 здати позивачу службове житлове приміщення (шляхом звільнення та передачі квартири тощо) не відповідає вимогам закону (ст. 16 ЦК України), оскільки в нормативно-правових актах відсутні положення, які б, окрім обов`язку звільнити службове житлове приміщення, яке відповідачем ОСОБА_1 було звільнено, визначали б, у який спосіб та порядок відповідач повинен передати його позивачу та правові наслідки недотримання ним цього обов`язку.
Разом з тим, аналізуючи позовні вимоги у даній справі №463/14026/21, слід зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )звернулося з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Західному регіональному управлінню Держприкордонслужби України в законному користуванні службовим житловим привішенням, квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення та передачі згідно акту Західному регіональному управлінню та встановлення порядку виконання ухваленого рішенняшляхом надання ОСОБА_1 десятиденного терміну для звільнення службової квартири від особистих речей та передачі Західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України службового жилого приміщення АДРЕСА_1 .
У справі №463/6203/17 позивачем пред`явлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій, а саме, здати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) службову квартиру АДРЕСА_1 .
У справі №463/14026/21 позивачем пред`явлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди Західному регіональному управлінню Держприкордонслужби України в законному користуванні службовим житловим привішенням, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом звільнення та передачі згідно акту Західному регіональному управлінню та встановлення порядку виконання ухваленого рішенняшляхом надання ОСОБА_1 десятиденного терміну для звільнення службової квартири від особистих речей та передачі Західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України службового жилого приміщення АДРЕСА_1 .
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що за змістом позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у справі №463/14026/21 та позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у справі №463/6203/17, не є ідентичними, не є тотожними.
На думку колегії суддів не є тотожним і склад учасників, оскільки у справі №463/6203/17 відповідачами у справі зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, а у даній справі №463/6203/17 відповідачем зазначено лише ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, а також те, що відмова у відкритті провадження у справі можлива за умови, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто, за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, у ньому збігаються сторони, предмет і підстави позовів, і оскільки нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду за вирішенням спору, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.04.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк