Справа № 454/2236/20 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/4180/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області та Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 «Калинка» Сокальської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року позивачі звернулися з даним позовом до відповідачки та просять стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету кошти в сумі 26 651 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивують тим, що ухвалою Сокальського районного суду від 15.05.2020р. у справі №454/1682/19 кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України закрито у зв`язку із спливом строку давності скоєного злочину та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Зазначена обставина не є реабілітуючою фактично не звільняє відповідача від відшкодування завданих місцевому бюджету збитків.

Позивачі вважають, що в процесі досудового розслідування та судового розгляду встановлено факт привласнення відповідачкою бюджетних коштів в сумі 26651 грн. заробітної плати неправомірно нарахованої та виплаченої працевлаштованому сину ОСОБА_2 , який фактично на роботу не виходив та не виконував ніяких трудових функцій.

В період розгляду справи відповідачкою у добровільному порядку не повернуто завданих збитків, тому вони змушені звертатися до суду з даним позовом.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову Виконавчого комітету Сокальської міської ради та Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 "Калинка" Сокальської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди завданої злочином відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив Виконавчий комітет Сокальської міської ради Львівської області. Вважає рішення суд незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що відповідачка своєю заявою від 18.07.2019 року фактично визнала свою вину. Окрім цього, під час допиту останньої як підозрюваної, на стадії досудового розслідування (протокол від 10.06.2019), зізналася у вчиненні нею службового підроблення. Звертає увагу, що чоловік ОСОБА_1 працював у тому ж ДНЗ на посаді сторожа та майстра по ремонту, в зв`язку з чим свій основний робочий час виконував роботу відповідно до своїх посадових обов`язків та отримував за це заробітну плату відповідно до свого посадового окладу. Вважає факт доведеного в рамках кримінального провадження службового підроблення та безпідставного внаслідок цього нарахування відсутньому на робочому місці ОСОБА_2 заробітної плати з місцевого бюджету, є фактично матеріальною шкодою.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 27 квітня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2020р., яка набрала законної сили ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.І ст. 190, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження № 0000020 від 03.04.2019 про обвинувачення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.І ст. 190, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України, які мали місце у періоди часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., встановлені ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2020р.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

З досліджених під час розгляду справи судом першої інстанції показів обвинуваченої ОСОБА_1 наданих під час розгляду кримінального провадження про її обвинувачення в судовому засіданні 18.11.2019 року встановлено, що вона частково визнає винуватість, а саме у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. У заволодінні чужим майном винуватості не визнала, пояснивши, що вона перебуваючи на посаді директора КЗДО №1 приймала на роботу на посаду слюсара-електромонтера та сторожа свого сина ОСОБА_2 у період часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., та вносила неправдиві відомості в табелі обліку робочого часу її сина ОСОБА_2 . На період відсутності сина ОСОБА_2 його роботу виконував її чоловік ОСОБА_3 відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Нарахованою заробітною платою фактично розпоряджався її чоловік ОСОБА_3 , який і виконував роботу за сина. Банківською карткою на яку приходила заробітна плата ОСОБА_2 фактично мав ОСОБА_3 , який і знімав фактично зароблені ним кошти.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що показання ОСОБА_1 узгоджуються з дослідженими показів обвинуваченої ОСОБА_4 наданих під час розгляду кримінального провадження про її обвинувачення в судовому засіданні 18.11.2019 року, з яких встановлено, що вона перебуваючи на посаді завідувача господарством КЗДО №1 у період часу з 01.12.2015р. по 23.05.2016р., з 18.08.2016р. по 12.09.2016р. та з 21.11.2016р. по 07.04.2017р., та вносила неправдиві відомості в табелі обліку робочого часу щодо ОСОБА_2 . На період відсутності ОСОБА_2 його роботу виконував його батько ОСОБА_3 відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Жодних зауважень до виконаної ним роботи не було. Фактично банківською карткою на яку приходила заробітна плата розпоряджався ОСОБА_3 .

Крім цього, з досліджених судом першої інстанції показів свідка ОСОБА_3 наданих під час розгляду кримінального провадження №0000020 в судовому засіданні 06.12.2019 року встановлено, що їх спільний з ОСОБА_1 син ОСОБА_2 працював на посаді слюсара-електромонтера та сторожа у КЗДО №1. На період відсутності сина він виконував відповідно до посадових обов`язків усю покладену на нього роботу. Він мав банківську картку на яку приходила заробітна плата ОСОБА_2 і знімав зароблені ним кошти та сам розпоряджався грошима.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, скаржник згаданих висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовує.

В той же час, колегія суддів вважає не доведеним з сторони позивачів факту спричинення матеріальної шкоди, оскільки як встановлено і не спростовано позивачами, чоловік відповідача ОСОБА_3 , виконував додатково посадові обов`язки за їх сина ОСОБА_2 в час його відсутності, а також не доведено, що у зв`язку з такою відсутність, роботу яку мав би виконати останній, не було фактично виконано.

Позивачами не доведено належними і допустимими доказами факту неналежного виконання завдань на ділянці роботи покладених на слюсара-електромонтера та сторожа в період відсутності на роботі ОСОБА_2 , в зв`язку з чим наявні підстави вважати, що кошти які були виділені на заробітну плату, які позивачі вважають шкодою, були використанні за призначенням, як заробітна плата за виконання певного об`єму робіт, які в певний період замість ОСОБА_2 виконував ОСОБА_3 .

Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави вважати, що позивача фактично було завдано шкоду в розмірі 26651 грн.

Фотокопія заяви від 18.07.2019, яка згідно пояснено позивачів написана ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом в підтвердження наявності в останньої обов`язку щодо повернення в місцевий бюджет грошових коштів в розмірі 26651 грн.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ч.5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник