Справа № 706/409/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Орендарчука М.П., за участі секретаря Танькова В.І., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 представника відповідачів ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за угодую позики,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача на його користь 43 312 грн. за угодую позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позичив 1500 грн. а також 23.11.2017 року позичив 750 грн. зі сплатою 5 відсотків в день за кожень день прострочення, які зобов`язувавася повернути в строк до 10.12.2017 року, що стверджується його особистими розписками.

Взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернув. Заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 2250 грн. Крім цього, за період з 10.12.2017 року по день подання позову з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування позикою за 365 днів по 5% за кожен день прострочення 112.5 грн. за добу помножити на 365 днів становить 41062.5 грн.

Таким чином, загальна сума боргу ОСОБА_2 за договором позики від 21.10. 2017 року, 23.11.2017 року становить 43312 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу у розмірі 2250 грн та 41062.5 грн. несплачених коштів за користування коштами, а також 840.80 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що виходячи зі змісту боргових зазначених розписок в них не міститься відомостей що плати за користування позиченими коштами, тобто сплати процентів, лише зазначено штрафні санкції у виді пені, які настають у разі не виконання умов позики щодо повернення боргу в вказаний строк. Термін повернення боргу згідно обох боргових розписок зазначено в один місяць, тобто відповідно них до 21.11.2017 та 10.12.2017 року.

Дійсно надані до позовної копії боргових розписок мною написані власноручно і я дійсно позичав та отримав кошти зазначені в цих розписках. Однак, кошти в сумі 1500 грн , які я отримав за розпискою від 21.10.2017 року мною були повернуті ОСОБА_1 в зазначений у розписці строк, тобто до 21.11.2017 року і він при мені розірвав(знищив) данурозписку . Після повернення боргу я знову позичив у ОСОБА_1 , 750 грн , які зобов`язався повернути до 10.12.2017 року, однак умови угоди я не виконав з об`єктивних причин - відсутності коштів.

Позивач на протязі майже 3 років, не звертався до мене з вимогою повернути борг, навпаки, на мою думку він умисно відтерміновував строк з метою отримання в судовому порядку надмірно високих прибутків. Така його тактика носить системнй характер, багато позовів ним подано до суду і до інших осіб, яким він передавав у борг кошти з «кабальними» умовами.

У відповідності до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967 цс15., на підтвердження договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, як це зазначено в ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту даної правової позиції, розписка не є повноцінним договором у відповідності до положень цивільного законодавства, в якому б були детально викладені та обумовлені умови виконання боргового зобовязанння та не може його підмінити, отже повинен був укладений додатковий договір з приводу умов повернення боргу.

В розписках, які надав позивач, фактично умови позики, окрім суми грошової позики та терміну повернення, не деталізовані і я вважаю, що до розписки необхідно було укласти договір про умови повернення боргу із зазначенням розмірів неустойки, які були б погоджені сторонами. З такою пропозицією позивач до мене не звертався, очікуючи збільшення розміру пені та надмірному збагаченні за мій рахунок.

Виходячи зі змісту боргових зазначених розписок в них не міститься відомостей що плати за користування позиченими коштами, тобто сплати процентів, лише зазначено штрафні санкції у виді пені, які настають у разі не виконання умов позики щодо повернення боргу в вказаний строк. Термін повернення боргу згідно обох боргових розписок зазначено в один місяць, тобто відповідно них до 21.11.2017 та 10.12.2017 року.

При розгляді справи та прийнятті рішення прошу врахувати глави 19 Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності, зокрема, строків позовної давності щодо стягнення неустойки (пені).

У відповідності до п.і ч.2 ст.258 Цивільного Кодексу України, позовна давність(спеціальна) в один рік застосовується ,зокрема, і до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Фактично, позивач в позовній заяві, підтвердив, що просить стягнути пеню, а не відсотки за користування кредитом, оскільки так звані проценти він обрахував в період після завершення терміну повернення основного боргу, тобто, розрахував штрафні санкції.

Позов ОСОБА_1 подано до суду 20.04.2020 року, тобто строк позовної давності щодо стягнення неустойки сплив і клопотань позивача про поновлення строку позовної давності до суду не надано, а отже, навіть в разі задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені суд зобов`язаний був відмовити.

Даних даних про те, що позивач подавав клопотання про стягнення з мене саме відсотків за користування позикою, а не пені, матеріали справи не містять.

Окрім цього, позивач не зазначив у позовній заяві розмір так названого ним державного мита та витрат на послуги адвоката та не послався на документи, якими підтверджуються ці витрати.

3 урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у відповідності до поданої заяви.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просить у задоволенні позовних вимог відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 позичив 21.10. 2017 року 1500 грн. 23.11.2017 року позичив 750 грн., у ОСОБА_1 зі сплатою 5% відсотків в день за кожень день прострочення, які зобов`язувавася повернути в строк до 10.12.2017 року, що стверджується його особистими розписками.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконав, позику та відсотки за користування нею в строк до 10.12.2017 року не повернув.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, щовідповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 21.10. 2017 року та 23.11.2017 року, був укладений договір позики у відповідності до якого ОСОБА_2 позичив 21.10. 2017 року та 23.11.2017 року, позичив у ОСОБА_1 2250 грн. які він зобов`язувався повернути в строк до 10.12.2017 року зі сплатою 5% відсотків в день за кожень день прострочення за користування грошима та вказаний договір був підписаний зі сторони позичальника особисто відповідачем ОСОБА_2 , а тому доводи відповідача, що визначені у договорі штрафні санкції у розмирі 5% відсотків в день за кожень день прострочення, це пеня є хибними.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, станом на момент звернення позивача із позовом заборгованість ОСОБА_2 за договорами позики від 21.10. 2017 року та 23.11.2017 року становить 43312 грн., з яких: 2250 грн. -основна сума боргу; 41062.5 грн. -несплачені відсотки за користування позикою.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 21.10. 2017 року та 23.11.2017 року в загальній сумі 43312 грн., з яких: 2250 грн. -основна сума боргу; 41062.5 грн. -несплачені відсотки за користування позикою.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки містяться у постанові Верховний Суд України від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1120цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 761/26293/16-ц (провадження N 14-64цс19). N 61- 39194св18.

Ураховуючи зазначене, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі, що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Суд вважає можливим зменшити розмір неустойки за договором позики грошей від 21.10. 2017 року та 23.11.2017 року з 41062.5 грн. до 10 000грн. , що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 21.10.2017 року та 23.11.2017 року в загальній сумі 12250 грн., що включає в себе:2250 грн. сума основного боргу; 10000 грн. - несплачені відсотки за користування позикою.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 237.8 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог: (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 12250 грн. х 840.80грн./43312 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 524, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від від 21.10.2017 року та 23.11.2017 року в загальній сумі 12250 грн., що включає в себе:2250 грн. сума основного боргу; 10000 грн. - несплачені відсотки за користування позикою.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 237.8 грн. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.П. Орендарчук