Справа № 203/71/22
Провадження № 2/0203/656/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Медведєвій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. В своїй позовній заяві вона вказувала, що 04 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого позивачка передала позивачу в власність квартиру, а відповідач зобов`язався забезпечити позивачку довічним утриманням. Відповідач свої обов`язки виконував частково, а саме: не здійснював частини платежів по оплаті квартири, яка є предметом спірного договору. Позивачка була змушена самостійно вносити необхідні кошти, на пропозицію позивачки до відповідача щодо їх відшкодування, він відповів відмовою. У зв`язку з цим позивачка просить розірвати договір довічного утримання від 04 грудня 2021 року та визнати за нею право власності на квартиру, яка була передана відповідачу за цим договором (а.с. а.с. 1 2).

Після надходження відповіді з адресно-довідкового підрозділу щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 20).

В підготовче судове засідання 02 березня 2022 року учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином. У зв`язку з неявкою учасників справи підготовче засідання було відкладене на 01 квітня 2022 року (а.с. 24).

В підготовче судове засідання 01 квітня 2022 року з`явились сторони, які вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. Ухвалою від 01 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 13 квітня 2022 року (а.с. 31).

В судове засідання 13 квітня 2022 року учасники справи не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений 04 грудня 2014 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генріхівною за реєстром № 3-1405, що підтверджується копією договору, наданою до матеріалів цивільної справи (а.с. а.с. 7 8).

Відповідно до п. 1 спірного договору відчужувач (позивачка) передає належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а набувач (відповідач) зобов`язується забезпечувати відчужувача (позивачку) утриманням довічно, а в разі втрати здоров`я також довічним доглядом (а.с. 7).

Згідно ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 748 Цивільного кодексу України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Таким чином, на підставі договору довічного утримання (догляду) від 04 грудня 2014 року до відповідача перейшло право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 749 Цивільного кодексу України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно п. 8 спірного договору відповідач зобов`язувався довічно утримувати та здійснювати догляд за позивачкою, надаючи їй комплекс послуг у вигляді:

щомісячного матеріального забезпечення, яке може бути надаватись грошовими коштами або продуктами харчування, або лікарськими засобами; оцінка щомісячного матеріального забезпечення визначається сторонами і дорівнює неоподатковуваному мінімуму доходів громадян;

догляду у вигляді надання позивачці побутових послуг для задоволення її життєво необхідних потреб, створення умов для її нормальної життєдіяльності;

нагляд за позивачкою, станом її здоров`я, умовами побуту;

за свої кошти відповідач проводить оплату комунальних послуг, а також за газопостачання, електроенергію, тепло та водопостачання, вносить інші платежі, які пов`язані з утриманням нерухомого майна (а.с. 7 на зв.).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Судом встановлено, що відповідачем не було виконано його обов`язок, передбачений п. 7 договору довічного утримання, що підтверджується довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Славутич» від 20 грудня 2021 року № 20/12, згідно якої оплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 (щодо квартири АДРЕСА_1 ) в період з 2014 року по грудень 2021 року здійснювала позивачка, в решті витрати покривались за рахунок субсидії (а.с. 6).

Приймаючи до уваги, що згідно умов спірного договору, відповідач мав забезпечувати позивачку щомісячним матеріальним забезпеченням в розмірі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд приходить до висновку, що необхідність для неї здійснювати за власний рахунок платежі за утримання квартири, переданої відповідачу за цим договором, мають для позивачки суттєве значення, а тому недотримання відповідачем обов`язку щодо їх погашення можуть слугувати підставою для розірвання договору довічного утримання. Суд також приймає до уваги заяву відповідача, згідно якої він не заперечує проти розірвання договору довічного утримання (а.с. 10).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Приймаючи до уваги вказане, а також враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновків про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання від 04 грудня 2014 року через порушення відповідачем його умов.

При вирішення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли його право не визнається або оспорюється іншою особою.

Оскільки до укладення спірного договору право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 належало позивачці, на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України та у зв`язку з розірванням спірного договору позивачка може в судовому порядку вимагати визнання за нею права власності на квартиру, яка була предметом цього договору.

Крім того, відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження, зокрема, при посвідченні договору довічного утримання.

Судом встановлено, що у зв`язку з укладенням договору довічного утримання від 04 грудня 2014 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генріхівною накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 ), зареєстровану за реєстром № 3-1406, що підтверджується відміткою про вчинення нотаріальної дії на примірнику спірного договору (а.с.8).

Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

У зв`язку з розірванням спірного договору довічного утримання, заборона на відчуження спірної квартири підлягає зняттю, з вилученням відповідного запису з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 334, 392, 744, 745, 748, 749, 755, 756 Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 10 13, 76 81, 141, 223, 258, 259, 263 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Договір довічного утримання (догляду) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 04 грудня 2014 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генріхівною за реєстром № 3-1405 розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., яка в цілому складається з: 1 коридор площею 3,8 кв.м., 2 санвузол площею 2,4 кв.м., 3 кухня площею 5,7 кв.м., 4 кладова площею 0,4 кв.м., 5 житлова площею 15,3 кв.м., 6 житлова площею 10,0 кв.м., 7 кладова площею 1,2 кв.м., 8 кладова площею 0,6 кв.м., І балкон площею 0,8 кв.м.

Скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генріхівною за реєстром № 3-1406, виключивши запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в розмірі 992 (Дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 15.04.2022 року.

Суддя С.В. Єдаменко