ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2549/21

Провадження № 22-ц/4820/83/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року (суддя Вдовичинський А. В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 06 квітня 2006 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 квітня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 52299,02 грн, з яких: 41361,75 грн заборгованість за кредитом, 10937,27 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року з урахуванням ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 січня 2022 року про виправлення описки позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом у розмірі 41361,75 грн. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови в позові про стягнення процентів, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відсутність підпису позичальника у витягу з Умов та правил надання банківських послуг, не свідчить про не укладення договору, оскільки суперечить суті договору приєднання. Відповідач активував карту, користувався нею, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Суд не звернув уваги на те, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній ОСОБА_1 заяві. Вказує на безпідставність застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а він його не повернув і не сплатив проценти за користування кредитним коштами, суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Суд першої інстанції правильно установив, що 06 квітня 2006 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем заяви. Строк дії останньої з карток, виданої ОСОБА_1 , до квітня 2023 року.

За розрахунком позивача станом на 14 квітня 2021 року за договором виникла заборгованість у розмірі 52299,02 грн, з яких: 41361,75 грн заборгованість за кредитом, 10937,27 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Рішення в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом суд мотивував недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір і підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір і підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Зі змісту анкети-заяви ОСОБА_1 від 06 квітня 2006 року вбачається, що у ній передбачена базова процентна ставка 3% на місяць. Проте на підтвердження позовних вимог Банк надав розрахунки заборгованості за договором, згідно з якими проценти нараховані з 01.04.2015 у розмірі 43,20% річних, з 01.03.2016 3,50% на місяць, з 01.08.2020 3,40% на місяць, що не відповідає умовам кредитування.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємної частини укладеного договору, та паспорт споживчого кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначених у цьому документі, що доданий Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Зазначені у паспорті споживчого кредиту умови стосуються кредитування при отриманні споживачем різних кредитних карт та є актуальними лише до 03 червня 2020 року. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті споживчого кредиту умов були прийняті відповідачем, апеляційний суд не погоджується з доводами позивача про погодження з позичальником умов кредитування.

Згідно з частиною 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом у розмірі більшому ніж 3% на місяць, як передбачено у заяві від 06 квітня 2006 року.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і неналежну оцінку доказів судом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач не пред`являв.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки правовідносини у справах є аналогічними.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність заборгованості за процентами у ОСОБА_1 за умови проведення нарахувань процентів відповідно до умов укладеного договору.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

На виконання ухвали Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2022 року про витребування розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем на підставі заяви від 06 квітня 2006 року, з урахуванням процентної ставки 3% на місяць відповідно до умов кредитування, Банк повідомив суд про неможливість надання такого розрахунку.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції у частині відмови в позові ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта