Справа № 727/1893/22
Провадження № 2/727/763/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю:

секретаря судового засідання Стефанчук О.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (, адреса місця знаходження: м. Дніпро вул. Грушевського, 1Д); третя особа що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович (місце знаходження: проспект Миру, 55 м. Чернігів, Чернігівська область) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

До Шевченківського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, 24.02.2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № Е/У06281, відповідно до умов якого банком було надано кредит у розмірі 35 000,00 (Євро) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.02.2011 року. Зазначає, що 22.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості станом на 03.08.2017 р. в розмірі 69848,17 євро, що еквівалентно 2140147,00 грн.; стягнення здійснене за період з 24.02.2006 року по 03.08.2017 року. Вказує, що на підставі виконавчого напису №15295 від 22.12.2017 року державним виконавцем Першого ВДВС у місті Чернівці ПЗМУМЮ (Івано Франківськ) 17.07.2019 року було відкрито виконавче провадження №595597567. Стверджує, що про існування вказаного виконавчого провадження дізнавя з реєстру виконавчих проваджень, після чого, його представник Карток Ю. М. звернулася до виконавчої служби із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Також посилається на те, що у 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що рішенням Заставнівсього районного суду Чернівецької області від 26.05.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: комплекс свинарний загальною площею 1601,80 кв.м, шляхом продажу вказаного майна ПАТ комерційним банком „ПриватБанк з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення платежу. В рішенні суду також зазначено, що сума заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідачів утворилася станом на 18.12.2009 року, тобто саме цією датою банк визначив нову дату погашення заборгованості у повному обсязі та змінив строк кредитування звернувшись з вимогою про дострокове погашення заборгованості, шляхом пред`явлення позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки його було вчинено зі спливом трирічного строку після виникнення права вимоги у банку, а також зазначала, що стягнута заборгованість не є безспірною. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15295 від 22.12.2017 року, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. щодо стягнення з нього, грошових коштів у сумі 69848,17 євро, що еквівалентно станом на 03.08.2017 року - 2 140 147,93 гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що укладений 24.02.2006 року з ЗАТ КБ «ПриватБанк» за №Е/V06281.

Рух справи та позиція сторін

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник позивача - адвокат Карпюк Ю.М. скерувала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести без її та позивача участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити; не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзиву до суду не надано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає, що можливо розглянути справу у відсутність відповідача, та зі згоди позивача в заочному порядку, що відповідатиме вимогам ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Досліджені докази та застосовані норми права

Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що 22.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинений виконавчий напис №15295 щодо стягнення з ОСОБА_1 , грошових коштів у сумі 69 848,17 євро, що еквівалентно станом на 03.08.2017 року - 2 140 147,93 гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що укладений 24.02.2006 року з ЗАТ КБ «ПриватБанк» за №Е/V06281. (а.с. 15)

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір за №Е/V06281 від 24.02.2006 року, відповідно до якого позивачу надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 35000 (тридцять п`ять тисяч) Євро.(а.с.16-18)

Відповідно до заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №59559756 вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Карпюк Ю.М. ознайомлена із матеріалами вказаного виконавчого провадження 15.02.2022 року. (а.с.19).

Відповідно до заочного рішення Заставнівсього районного суду Чернівецької області від 26.05.2010 року у цивільній справі №2-232/2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № Е/У072108 від 11.12.2007 р., №Е/У06280 від 24.02.2006 року та № Е/У06281 від 24.02.2006 в сумі 1801254,91 грн.: звернуто стягнення на предмет іпотеки: комплекс свинарний загальною площею 1601,80 кв.м., шляхом продажу вказаного майна ПАТ комерційним банком „ПриватБанк (49094 м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,50, код СДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення платежу; стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1700 грн. судових витрат та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.(а.с.20-21) В рішенні суду зазначено, що сума заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідачів утворилася станом на 18.12.2009 року. (а.с.20)

Суд вважає, що здійснений виконавчий напис від 22.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №15295, незаконним та такими, що не підлягає виконанню у зв`язку із наступним:

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Отже, судом з наведених вище доказів встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», а також ЗУ «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» ЗУ «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону (тут і далі - у первинній редакції) встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сума або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав і обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Як зазначено Верховним Судом України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

В постанові Верховного Суду України (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018p.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо її заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

За змістом частини першої статті 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 ЗУ «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна існувати та бути безспірною.

Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині) розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Законодавцем визначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.

У нотаріальному процесі, при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Проаналізувавши наведене вище, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису за №15295 від 22.12.2017 року, нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Аналіз наведених норм закону та аналіз доказів наданих сторонами в їх сукупності, в тому числі рішення Заставнівсього районного суду Чернівецької області від 26 травня 2010 року, свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису за №15295 від 22.12.2017 року, не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача, а відповідачем не надано суду доказів того, що сума боргового зобов`язання на час звернення про вчинення виконавчого напису була безспірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні за участю нотаріуса, який залучається до участі у справі в якості третьої особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Відповідно до ч.1 ст.141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст.89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Вирішення вимоги про судові витрати

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеної вище норми закону, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.2)

Висновок На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Керуючись та на підставі ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3,15, 16,18 ЦК України, ст.ст. 4,12-13,28,76-79, 158, 259, 263, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заочне рішення по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15295 від 22.12.2017 року, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артемом Анатолієвичем щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (, адреса місця знаходження: м. Дніпро вул. Грушевського, 1Д) грошових коштів у сумі 69 848,17 євро, що еквівалентно станом на 03.08.2017 року - 2 140 147,93 гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що укладений 24.02.2006 року з ЗАТ КБ «ПриватБанк» за №Е/V06281

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (, адреса місця знаходження: м. Дніпро вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 992,40 гривень витрат по сплаті судового збору, документально підтверджених. (а.с.2)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18.04.2022 року.

Суддя Слободян Г.М.