справа № 179/139/22
провадження № 4-с/179/1/22
У Х В А Л А

28 березня 2022 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

за участю скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - державний виконавець Магдалинівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: державний виконавець Магдалинівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про бездіяльність державного виконавця.

Скаржник посилається на те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року з нього на користь ЗАТ «Єврофінанс» було стягнуто борг в загальному розмірі 29 158,16 грн. По даному рішенню був виданий наказ. На підставі наказу державною виконавчою службою Магдалинівського РУЮ було відкрито виконавче провадження ВП № 14581630.

04.09.2009 року державним виконавцем була винесена постанова про накладення арешту на все належне мені нерухоме майно та заборону його відчуження, і внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відповіді Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.04.2021 року № 5913, виконавче провадження було ВП № 14581630 було завершено 30.11.2009 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з перебігом строків зберігання виконавче провадження знищено.

Однак при закінченні виконавчого провадження ВП № 14581630 питання про зняття арешту з майна державним виконавцем не було вирішене, чим допущено порушення прав та законних інтересів позивача як сторони виконавчого провадження.

02.07.2012 року скаржник припинив підприємницьку діяльність і був виключений з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В порядку досудового врегулювання спору 06.05.2021 року позивач звертався із заявою про зняття арешту з майна. На подану заяву отримано відповідь, в якій підтверджено наявність в 2009 році виконавчого провадження ВП № 14581630, наявність арешту на нерухоме майно, а також підтверджено факт завершення виконавчого провадження.

В своїй скарзі просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця, оскільки раніше звертався до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна.

На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає

-поновити строк на пред`явлення скарги;

-визнати незаконною бездіяльність державного виконавця;

-зобов`язати Магдалинівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього нерухомого майна та заборону його відчуження, який було накладено в межах виконавчого провадження ВП № 14581630 державною виконавчою службою Магдалинівського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 9288083 від 26.11.2009 року.

Скаржник в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, прохав її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на скаргу в якому прохав розгляд справи проводити без його участі. Крім того, державний виконавець заперечив проти вимог скарги, зазначивши, що у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Дослідивши зміст скарги, відзив на скаргу, суд вважає, що в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги необхідно відмовити та залишити скаргу без розгляду за наступних підстав.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2021 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Повний текст ухвали виготовлено 22 листопада 2021 року.

Разом з тим, заявником не додано до скарги доказів того коли саме йому стало відомо про ухвалу суду від 22 листопада 2021 року.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи те, що повний текст ухвали суду від 16.11.2021 року було оприлюднено 22.11.2021 року, та в матеріалах скарги відсутні докази ознайомлення заявником з текстом ухвали суду в інший день, суд приходить до висновку, що заява про поновлення строку на подачу скарги не підлягає задоволенню, а сама скарга, залишенню без розгляду

Враховуючи те, що скаржник звернулася зі скаргою 02.02.2022 року, суд приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - державний виконавець Магдалинівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про бездіяльність державного виконавця - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 04 квітня 2022 року.

Суддя Т.А. Ковальчук