Ухвала

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 604/419/20

провадження № 61-3233ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сольський Віталій Володимирович, на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору комісії, поділ майна подружжя, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними договір купівлі-продажу та договір комісії від 25 жовтня 2019 року № 3214; визнати спільною сумісною власністю сторін: автомобіль «Skoda Superb»,

2011 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль

«Mercedes-Benz», 1997 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , двоспальне ліжко «Скандинавія», кухонний гарнітур «Юля Модерн» (бордова); стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1/2 частину вартості автомобілів у розмірі 241 857 грн; передати у власність ОСОБА_2 двоярусне дитяче ліжко «Скандинавія»; передати у власність ОСОБА_1 кухонний гарнітур «Юля Модерн» (бордова).

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від

21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 241 857 грн, що становить 1/2 частину від сукупної середньої вартості відчужених ОСОБА_1 без згоди та проти волі ОСОБА_2 транспортних засобів: «Skoda Superb», 2011 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz», 1997 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

Двоярусне дитяче ліжко«Скандинавія» передано у власність ОСОБА_2 , стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 половину його вартості, що становить 6 850 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 241 857 грн, що становить 1/2 частину від сукупної середньої вартості відчужених ОСОБА_1 без згоди та проти волі ОСОБА_2 транспортних засобів: «Skoda Superb», 2011 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz», 1997 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В іншій частині рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 не оскаржувалося.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 вересня

2021 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2022 року, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сольський В. В. просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 241 857 грн, що становить 1/2 частину від сукупної середньої вартості відчужених ОСОБА_1 без згоди та проти волі ОСОБА_2 транспортних засобів: «Skoda Superb», 2011 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz», 1997 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги як немайнового характеру: визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору комісії, так і майнового характеру: поділ майна подружжя та стягнення коштів.

Загальна вартість спірного майна становить 512 414 грн (вартість автомобіля «Skoda Superb», 2011 року випуску - 287 928 грн; вартість автомобіля «Mercedes-Benz», 1997 року випуску - 195 786 грн; вартість двоспального ліжка «Скандинавія» - 13 700 грн; вартість кухонного гарнітуру «Юля Модерн» (бордова) - 15 000 грн), 1/2 частина від загальної суми вартості оспорюваного майна становить 256 207 грн.

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2022 року не перевищують

двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 481 грн * 250 = 620 250 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених положень ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 рокуу справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria)).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ від 19 грудня

1997 року у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain); рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia); рішення ЄСПЛ від 21 червня 2011 року у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії» (Bulfracht Ltd v. Croatia); рішення ЄСПЛ

від 21 червня 2011 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia); рішення ЄСПЛ у справі від 02 жовтня 2012 року «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia)).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня

2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Вказівка в резолютивній частині постанови Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сольський Віталій Володимирович, на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про визнання недійсними договору

купівлі-продажу та договору комісії, поділ майна подружжя, стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець