Справа №295/2325/22
У х в а л а

Про залишення позовної заяви без руху

23 лютого 2022 року

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом, поданим представником ОСОБА_1 - адвокатом Хоменком Сергієм Олександровичем, до Філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України «Житомирська регіональна дирекція» про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірним та скасувати наказ № 339-К від 08.12.2021 р. Філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України «Житомирська регіональна дирекція» щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 09.12.2021 р. на час відсутності щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 без збереження заробітної плати; поновити на роботі ОСОБА_1 , стягнути з відповідача середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09.12.2021 р. по день винесення судового рішення, стягнути з Філії АТ «Національного суспільна телерадіокомпанія України «Житомирська регіональна дирекція» моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначена ціна позову, хоча позивач заявила вимоги майнового характеру, які мають грошовий вираз.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас, позивач до позовної заяви не долучила квитанцію про оплату судового збору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заявила чотири вимоги: дві вимоги немайнового характеру про визнання неправомірним і скасування наказу та поновлення на роботі, дві вимоги майнового характеру стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

В Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18), Постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 461/1303/19.

Не звільнена позивач і від сплати судового збору за майнову вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір з вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди на загальних підставах і надати докази його сплати суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на день подачі заяви до суду становить 992,40 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку

За правилами ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

З огляду на те, що на момент подачі позову неможливо точно встановити ціну позову з вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від посади, яка заявлена позивачем по день ухвалення судового рішення, з урахуванням вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., суд визначає суму судового збору, що підлягає сплаті позивачем з вимог майнового характеру у мінімальному розмірі, що становить 992,40 грн.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачу необхідно сплатити судовий збір з вимоги про визнання неправомірним і скасування наказу про відсторонення від посади і надати докази його сплати суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на день подачі заяви до суду становить 992,40 грн.).

З огляду на викладене, позивачу слід сплатити судовий збір з немайнової вимоги в розмірі 992,40 грн та з вимог майнового характеру у розмірі 992,40 грн., що разом становить 1984,80 грн, і надати суду відповідну квитанцію (ч.4 ст. 175 ЦПК України).

В пункті 4 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

В позовній заяві позивач заявила вимогу про поновлення її на роботі. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана вимога не відповідає встановленим законом способам захисту порушеного права позивача, сформульована некоректно, оскільки позивач ОСОБА_1 не була звільнена з посади.

Таким чином, позивачу слід уточнити зміст позовних вимог з метою забезпечення ефективного захисту порушених на її думку прав, які підлягають відновленню, з огляду на фактичні обставини спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що позивач подала позов, який не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не оплачений судовим збором, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк, достатній для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.ст. 4, 177, 185, 187України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачу для усунення виявлених недоліків строк, що не перевищує 7 (семи) календарних днів з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Стрілецька