Провадження № 4-с/761/76/2022
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі представниказаявника: Бровко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.10.2021 року до суду надійшла ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», особа, бездіяльність якої оскаржується: Бориспільській відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Під час слухання справи як заінтересовану особу було залучено - ОСОБА_2 .

У вимогах скарги скаржник просить:

-визнати бездіяльність Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_5 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у ВП №21463901;

-зобов`язати Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна ОСОБА_5 , номер запису обтяження 10282938 у ВП №21463901.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на виконанні у Бориспільському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №21463901.

Як зазначає заявник, з реєстру речових прав він встановив, що на належне йому майно було накладено арешт в межах зазначеного виконавчого провадження.

З метою зняття арешту з майна, 30.09.2021 року адвокат заявника звернувся до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та листом виконавчої служби від 06.10.2021 року було відмовлено в скасуванні арешту, оскільки виконавче провадження було завершене 29.12.2010 року на підставі положень п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для скасування арешту відсутні.

Заявник не погоджується із відмовою, оскільки вона суперечить діючому законодавству, тому для захисту порушеного права звернувся до суду з цією скаргою.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

ОСОБА_3 судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання скарги, пояснення на скаргу до суду не надходили.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду направив пояснення на скаргу в яких зазначає, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №93/П/56/2008-840 від 28.05.2008 року, який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 , а також за договором поруки від 28.05.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 . Крім того, до нього перейшло право вимоги за договором іпотеки від 28.05.2008 року. Як зазначає ОСОБА_2 , на даний час він не має жодних претензій як майнового так і немайнового характеру до ОСОБА_5 у зв`язку з чим вважає, що в подальшому арешті його майна, накладеного в межах ВП №21463901 немає потреби. А тому з врахуванням зазначеного, ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення скарги.

У відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність учасників, які були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши представника заявника, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, у Бориспільському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження №21463901 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-10001 від 10.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 1 514 166,37 грн.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 23.09.2010 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження 10282938 від 23.09.2010 року).

Виконавче провадження закінчене 29.12.2010 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з відсутністю майна боржника.

На звернення представника заявника, листом №82943 від 06.10.2021 року Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)відмовив у скасуванні арешту та роз`яснив право заявника на підставі ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до суду для вирішення питання по суті.

Стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 29.12.2010 року) визначала, що арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пункт 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 29.12.2010 року) передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В той же час частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки виконавче провадження було завершене саме у зв`язку з відсутністю майна у боржника, тому державний виконавець не мав права скасовувати арешт з майна боржника при завершенні виконавчого провадження, а тому вимоги скарги в частині визнання бездіяльності Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_5 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у ВП №21463901 не підлягають задоволенню, оскільки державний виконавець діяв з дотриманням положень Закону України «Про виконавче провадження».

Частина 4 статті 59 Закону України про виконавче провадження передбачає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається, заявник звернувся до суду із вимогою про зобов`язання Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна ОСОБА_5 , номер запису обтяження 10282938 у ВП №21463901.

Однак представник заявника не надав суду доказів, що настала одна з обставин, які передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» з яким закон пов`язує можливість скасування арешту з майна, однак державна виконавча служба в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відмовила в скасуванні арешту з майна заявника.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що судом не встановлено порушення державною виконавчою службою вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в цій частині.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», Бориспільській відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 лютого 2022 року

Суддя: Н.Г.Притула