Провадження № 2/727/366/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Філатової К.А.

Позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ЧМР: Сьоміної І.В.

представника третьої особи: Мацишина І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, треті особи:Департамент містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради про визнання не чинними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, треті особи:Департамент містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради про визнання не чинними рішень.

Посилався на те, що 31.05.2021 року він звернувся до Чернівецького міського голови з клопотанням про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га, безоплатно у власність за рахунок земель запасу міста за адресою АДРЕСА_1 ) між земельними ділянками за кадастровими номерами :18:004:1059 та :18:004:1114. До клопотання було долучено копії паспорта, РНОКПП, посвідчення учасника бойових дій, а також графічні зображення земельної ділянки.

Однак, пунктом 2 рішення ЧМР №425 від 02.09.2021 року відмовлено у задоволенні його клопотання у зв`язку з включенням цієї земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу на аукціоні (частина земельної ділянки сформована з кадастровим номером :18:004:0224).

Вказане рішення оскаржується ним у Чернівецькому окружному адміністративному суді.

Розташування земельної ділянки (кадастровий номер: :18:004:0224) суперечить містобудівній документації м.Чернівці, що не узгоджується з інтересами мешканців Чернівецької міської громади, у тому числі і його.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №668/21 від 09.12.2014 року затверджено проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською та Мукачівською в м.Чернівці, а також визначено його як невід`ємну складову частину містобудівної документації генерального плану м.Чернівці.

Тому Чернівецькою міською радою при прийнятті рішення №55 від 28.01.2021 року мало б враховуватися рішення ВК ЧМР №668/21 від 09.12.2014 року.

Однак, 14.06.2021 року відбулась державна реєстрація цієї земельної ділянки та їй присвоєно кадастровий номер :18:004:0224, а 17.09.2021 року було зареєстровано право комунальної власності на неї за територіальною громадою м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради.

Проект детального плану території житлової забудови, обмеженої вулицями Марморозькою, Хрещатинською та Мукачівською в м.Чернівці пройшов громадське обговорення та був затверджений у відповідності до Закону, а припущення працівників Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин ЧМР щодо прийнятності такого розміщення земельної ділянки не відповідають містобудівній документації м.Чернівці та громадським інтересам.

Зокрема, вищевказана земельна ділянка порушує межі двох землекористувань та частково знаходиться на проїзній частині.

Вважає, що зважаючи на невідповідність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (кадастровий номер :18:004:0224) містобудівній документації м.Чернівці, намір Чернівецької міської ради щодо її продажу на земельних торгах та її державна реєстрація підлягає скасуванню.

У разі отримання ним дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га, безоплатно у власність за рахунок земель запасу міста за адресою АДРЕСА_1 (позаду будинковолодіння АДРЕСА_1 ) між земельними ділянками за кадастровими номерами :18:004:1059 та :18:004:1114, наявність земельної ділянки буде законною підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації проханої ним земельної ділянки.

Просив визнати не чинним п.3.1 рішення Чернівецької міської ради №55 від 28.01.2021 року. Також просить визнати не чинним п.3 рішення Чернівецької міської ради №404 від 02.09.2021 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер :18:004:0224) з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07.02.2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Чернівецькою міською радою було подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав. Посилався на те, що питання встановлення порядку розпорядження комунальною власністю міста Чернівці, у даному випадку землею, належить до компетенції Чернівецької міської ради та реалізується шляхом прийняття нею актів у формі рішень.

Таким чином, пункт 3.1 оскаржуваного рішення №55 від 28.01.2021 року, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність, прийнято у відповідності до наданої міській раді компетенції.

Пунктом 3 рішення міської ради №404 від 02.09.2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка підлягає продажу у власність на земельних торгах за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,0700га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до п.5 ст.136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень не порушено прав позивача.

Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій викладено доводи, наведені в позовній заяві.

Ухвалою суду від 29.03.2022 року витребувано від Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради інформацію щодо фактичного розташування сформованої земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,07 га, кадастровий номер :18:004:0224 за адресою АДРЕСА_3 .

Позивач пояснив суду, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0700 га частково знаходиться на території проїзної частини, що підтверджується графічним зображенням. Будь-яких об`єктів права власності по АДРЕСА_3 чи інших речових прав у нього не має. Він оскаржує вказані рішенням ЧМР, як свідомий громадянин, оскільки розташування земельної ділянки суперечить містобудівній документації м.Чернівці, внаслідок чого порушуються права громадян. Вважає, що його право порушене, оскільки він є членом територіальної громади м.Чернівці та у зв`язку з тим, що він бажав одержати земельну ділянку за вказаною адресою, проте йому було відмовлено. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Чернівецької міської ради позов не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Вважає, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування відповідають вимогам Закону, оскільки ЧМР мала право розпоряджатися землями, що перебувають у віданні територіальної громади. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Департаменту урбаністики та архітектури ЧМР суду пояснив, що спірна земельна ділянка на плані міста була окреслена умовними межами землекористування, що дозволяє здійснювати відступ від меж. На топографічному плані м.Чернівці земельна ділянка кадастровий номер :18:004:0224 дійсно накладається на умовну межу землекористування, проте на даний час проїзд між земельними ділянками не сформований, це лише план. Після формування спірної земельної ділянки ширина проїзду між сформованими ділянками становить п`ять метрів. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до переконливого висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Зокрема, судом встановлено такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин:

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про підвідомчість даної категорії справ, необхідно враховувати вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у якій визначено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом, місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи,а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як було встановлено судом, п.3, п.3.1 рішення Чернівецької міської ради №55 від 28.01.2021 року було внесено зміни до пункту 3 додатка 1 до рішення міської ради №711 від 23.10.2008 року «Про затвердження переліків земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу та наданню в оренду на аукціоні» щодо включення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу на аукціоні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , орієнтовною площею 0,0600 га, комерційне призначення, а саме: слова та цифри «комерційне призначення», «площею 0,0600га» замінити словами та цифрами «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01)», «площею, 0,0700 га».

Надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність, зазначеної у пункті 3 цього рішення (а.с.26-28).

Позивач із метою реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, 31.05.2021 року звернувся до відповідача із клопотання щодо прийняття рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,07 га, безоплатно у власність за рахунок земель запасу міста за адресою АДРЕСА_3 (позаду будинковолодіння АДРЕСА_1 ) між земельними ділянками за кадастровими номерами :18:004:1059 та :18:004:1114 (а.с.10-12).

До зазначеної заяви були додані: графічне зображення земельної ділянки, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія посвідчення учасника бойових дій.

Рішенням Чернівецької міської ради №404 від 02.09.2021 року, пунктом третім, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка підлягає продажу у власність на земельних торгах за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,0700 га (кадастровий номер :18:004:0224), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.29-31).

Також, 02.09.2021 року Чернівецькою міською радою прийнято рішення № 425, про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 у зв`язку з включенням цієї земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу на аукціоні (частина земельної ділянки сформована з кадастровим номером :18:004:0224, згідно рішення міської ради від 28.01.2021 року №55 (а.с.13).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2021 року - земельна ділянка кадастровий номер :18:004:0224, площею 0,07 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ), перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці, в особі Чернівецької міської ради на підставі рішення органу місцевого самоврядування №404 від 02.09.2021 року (а.с.16-17).

Розглядаючи аргументи сторін та даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного:

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами чинного Земельного кодексу України.

Так, статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Приписами статті 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Отже, судом встановлено, що у спірних правовідносинах відповідач є суб`єктом права власності на земельну ділянку, стосовно якої виник спір із позивачем.

Таким чином, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується із рішеннями ЧМР, якими земельну ділянку включено до переліку земельних ділянок комунальної власності, право на яку виставляється на торги окремим лотом, оскільки бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо отримання у власність уже сформованої земельної ділянки, площею 0,06 га за рахунок земель запасу міста.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Згідно із статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

З огляду на це ОСОБА_1 , який є громадянином України та учасником бойових дій (а.с.9), має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З аналізу наведеного вище випливає, що рішенням або відмовою в прийнятті рішення (бездіяльність), про надання земельної ділянки у власність здійснюється шляхом волевиявленням власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

Відповідно до частини 9 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною четвертою ст.83 ЗК України визначено перелік земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Це, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 02.02.2021 р. у в справі №925/642/19 викладено правові висновки, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для … будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд … у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою 134 ЗК України визначено випадки, коли земельні ділянки державної або комунальної власності не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Частиною першою статті 136 ЗК України визначено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Відповідно до частини другої вказаної статті встановлено, що добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі, разом із розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

У відповідності до частини третьої статті 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Відповідно до частини третьої статті 135 ЗК України організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що Чернівецька міська рада як розпорядник земель комунальної власності є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок державної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги.

Так, спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови комунальної власності, що сторонами не заперечується, тому розгляд питання про надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність, включення її до Переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу та наданню в оренду на аукціоні віднесено до компетенції Чернівецької міської ради.

Таким чином, відповідач, реалізовуючи свої повноваження організатора земельних торгів, з дотриманням визначених Земельним кодексом України вимог, мав право прийняти відповідне рішення про затвердження переліку земельних ділянок та/або прав на них, які підлягають продажу та наданню в оренду на аукціоні.

Статтею 134 ЗК України визначається обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах).

Разом з цим, перелік випадків, за яких земельні торги не проводяться, визначають частина друга і третя статті 134 ЗК України.

Зокрема, земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 станом на дату прийняття рішення ЧМР №711 від 23.10.2008 року не мав статусу учасника бойових дій та з заявою про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_3 не звертався.

Позивач не отримував дозволу на розроблення проекту землеустрою відносно неї, не укладав договорів (без отримання дозволу) з розробником проектної документації, не має нерухомого майна, розташованого на ній.

Проте, як вже було зазначено вище, навіть отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише початковим етапом тривалої процедури отримання земельної ділянки у власність. Як зі змісту Земельного кодексу України, так і зі змісту практики судів касаційної інстанції вбачається, що навіть отримання вказаного дозволу не породжує майнових прав для особи.

Таким чином, наявне у ОСОБА_1 право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності не є визначеним щодо конкретної земельної ділянки, оскільки, на стадії подання заяви про розробку землевпорядної документації у особи не виникає жодних майнових прав або обґрунтованих законних очікувань щодо неї.

Отже й відповідач, приймаючи рішення про включення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу на аукціоні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка підлягає продажу у власність на земельних торгах за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,0700 га (кадастровий номер :18:004:0224), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, діяв в межах наданих йому законом та наведеними вище нормативно-правовими актами повноважень, зважаючи на відсутність на момент прийняття спірного рішення будь-яких майнових прав ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, що входить до масиву, що виставлений на земельні торги.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що розташування земельної ділянки (кадастровий номер: :18:004:0224) суперечить містобудівній документації м.Чернівці, частково знаходиться на проїзній частині дороги, що не узгоджується з інтересами мешканців Чернівецької міської громади, у тому числі і його, а тому вважає, що його права оскаржуваними рішеннями порушуються.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 зазначено, що, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Враховуючи наведене та положення статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний суді у постанові від 24.02.2021 року справа № 233/3516/18-ц.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

У ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність укладеного правочину тощо (Постанова ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 761/310/17).

Як було встановлено судом, позивач проживає у АДРЕСА_4 , земельної ділянки, належної йому на праві власності чи іншому речовому праві за адресою АДРЕСА_3 не має.

При цьому, згідно ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, ширина мінімального проїзду визначена не менше ніж 3,5 м.

Ширина проїзду біля сформованої земельної ділянки кадастровий номер: :18:004:0224 зберігається у розмірі 5 метрів, що відповідає вимогам ДБН.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивач у даному спорі не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, оскільки будь-яких прав стосовно спірної земельної ділянки та суміжними із нею земельними ділянками не наділений.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, треті особи: Департамент містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради про визнання не чинними рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 21.04.2022 року.

Суддя: Одовічен Я.В.