Справа № 354/1632/21
Провадження по справі № 2/354/293/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

представника позивача адвоката Гуменюка Б.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Бойчука Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у грудні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитинидоньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 800 грн. щомісячно на 3000 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано 23 жовтня 2008 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина-донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати із матір`ю. Згідно рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно. На даний час коштів, які відповідач сплачує на утримання доньки, недостатньо для її належного забезпечення, дитина росте, їй потрібне належне харчування, взуття та одяг, предмети особистої гігієни, тощо, ціни на які значно зросли. Доходів позивача не вистачає, щоб повноцінно утримувати дитину, а відповідач є фізично здоровий, працездатний, періодично працює на заробітках за кордоном та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Зважаючи на те, що 800 грн. на утримання дитини, які сплачує відповідач, є недостатньо для забезпечення її потреб, позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача та визначити їх у сумі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням(викликом) сторін.

26 січня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти позову заперечує. Наведені в позовній заяві твердження про те, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 800 грн. щомісячно не відповідають дійсності, оскільки відповідно до положень СК України сума аліментів не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому розмір аліментів, які отримує позивач становить 1240,50 грн. щомісячно. Відповідач з 2017 року ніде не працює, оскільки являється опікуном свого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною з інвалідністю та за межі України за цей період часу не виїжджав. Єдиним доходом, який отримує ОСОБА_1 є соціальна допомога опікуна дитини з інвалідністю. У зв`язку із цим відповідач не мав можливості сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу, а також йому часто доводиться возити сина на лікування до різних лікувальних закладів по всій Україні. Жодних доказів того, що з моменту присудження аліментів у позивача змінився матеріальний або сімейний стан суду не надано, а також до позову не долучено доказів на підтвердження того, що позивач несе витрати на утримання доньки у розмірі 6000,00 грн. щомісячно. Із врахуванням наведеного вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить їх задовольнити частково у розмірі 1240,50 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 -адвокат Гуменюк Б.С. позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив, що у 2020 році аліменти з відповідача на утримання доньки стягувались у розмірі 1159,00 грн. щомісячно, а з грудня 2021 року у сумі 1309,00 грн. щомісячно, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивач не має доказів щодо покращення матеріального становища відповідача, оскільки останній ніде не працює, та не має зареєстрованого на праві власності рухомого чи нерухомого майна. Станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість відповідача за аліментами становила 92654,00 грн., протягом 2021 року борг по сплаті аліментів зріс, оскільки ОСОБА_1 за цей рік сплатив позивачці лише 10000,00 грн. аліментів.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги визнає частково та погоджується на стягнення із нього аліментів у розмірі 1309,00 грн. щомісячно. Сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином, який з народження має статус дитини з інвалідністю та з 2017 року ніде не працює. Єдиним його дохом є соціальна допомога, призначена на утримання сина, який потребує постійного лікування. У зв"язку із зазначеними обставинами у нього утворився значний борг по аліментах, на розгляді у суді перебуває кримінальне провадження про його обвинувачення за ч.1 ст.164 КК України, а також до нього застосовано ряд обмежень, через які він не може влаштуватись на роботу в Україні та виїхати за кордон.

Представник відповідача адвокат Бойчук Я. В. у судовому засіданні вказав, що на даний час розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки становить не 800,00 грн., а 1309,00 грн., що стоановить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі надалі. Щодо стягнення аліментів у розмірі 3000,00 грн. ОСОБА_1 заперечує, оскільки на утриманні у нього перебуває малолітній син від другого шлюбу, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та є дитиною з інвалідністю. Відповідач являється опікуном сина, офіційно ніде не працює та не отримує інших доходів окрім соціальної допомоги та не має на праві власності ніякого майна. Також просить врахувати, що позивачем не надано жодних доказів щодо погіршення чи поліпшення матеріального становища як її, так і відповідача, що є підставою для зміни розміру аліментів, а тому правові підстави для зміни розміру аліментів відсутні.

Заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим відділом рацсу Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 23 жовтня 2008 року

У даному шлюбі у сторін народилася дитина- донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , що видане Микуличинською сільською радою Яремчанської міської ради 01 грудня 2004 року вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та яка після розірвання шлюбу проживає разом із матір"ю.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повнолітня.

Згідно довідки Микуличинського старостинського округу №1 Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №06/870 від 28 грудня 2021 року до складу сім`ї позивача входять: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 28 жовтня 2021 року, складеного депутатом Яремчанської міської ради Яремчуком Н.Ю., вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом зі своїми неповнолітніми дітьми за адресою АДРЕСА_1 та має у користуванні земельну ділянку площею 0,62 га. Умови проживання задовільні, розмір заробітної плати позивача становить 5200 грн., сім`я перебуває у важному матеріальному становищі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 22 червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Департаментом соціальної політики Івано-Франківської міської ради 06 листопада 2019 року малолітній ОСОБА_8 , 2017 року народження має статус дитини з інвалідністю і його опікуном є ОСОБА_1 , 1980 року народження.

Із долучених до матеріалів справи медичних виписок слідує, що дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має вроджену ваду сечовидільної системи та з даного приводу з народження проходить регулярне стаціонарне лікування у різних медичних установах України, в тому числі у м. Івано-Франківську та м. Києві.

До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до ст.142 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач зазначила, що аліменти у розмірі 800,00 грн., які стягуються з відповідача відповідно до рішення суду становлять величину меншу, ніж визначений СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та послалась на їх недостатність для задоволення потреб дитини.

Водночас ОСОБА_2 не обґрунтувала та не підтвердила належними та допустимими доказами наявність підстав для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України, зокрема факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом, а саме: покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань чи погіршення матеріального становища одержувача аліментів, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів та зміни їх сімейного стану чи стану здоров"я хоча це є її процесуальним обов`язком.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про збільшення витрат на утримання неповнолітньої доньки, а також даних про те, що їх середньомісячний розмір становить 6000,00 грн., виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини.

Доводи позивача з приводу необхідності збільшення розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць на дитину віком від 6 до 18 років, суд вважає необґрунтованими виходячи із наступних підстав.

Так, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Отже, законодавче збільшення гарантованого мінімального розміру аліментів має застосовуватися в силу положень закону і не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується.

За таких обставин, за відсутності доказів на підтвердження підстав, визначених у ст.192 СК України, часткове визнання відповідачем пред`явленого позову у розмірі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може слугувати належною підставою для ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів.

При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що з часу присудження аліментів відбулись зміни у сімейному становищі відповідача і на даний час у нього на утриманні перебуває також малолітня дитина він іншого шлюбу-син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з народження має статус дитини з інвалідністю. У судовому засіданні відповідач вказав, що він ніде не працює, а його єдиним доходом є соціальна допомога на утримання дитини з інвалідністю.

Представник позивача даний факт не заперечив та підтвердив, що у відповідача наявна заборгованість за аліментами розмір якої перевищує 90000 грн., а також в ході виконавчого провадження встановлено, що в ОСОБА_1 відсутнє належне йому на праві приватної власності нерухоме та рухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення.

Зазначені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що з часу присудження аліментів змін у бік покращення у матеріальному становищі платника аліментів не відбулось.

Інших доводів в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не наведено та судом не встановлено.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною 2 ст.184 СК України у редакції, чинній на час постановлення рішення про стягнення аліментів, було визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

Крім того, Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 року було внесено зміни до ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України та викладено її у наступній редакції: «Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період»

Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній редакції Закону від 01 вересня 2020 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці ( інфляція) також не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації ( підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів слід відмовити, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при пред`явленні позову ОСОБА_2 не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.141, 180, ч.3 ст.181, ст.182, ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів-відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 21 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук