РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Смірного С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов Сергій Михайлович до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Максименка Олега Анатолійовича, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов С.М. звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу вінницької області Максименка О.А. для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Постановою від 16.08.2021 року №18/02-31 відповідач відмовив ОСОБА_1 у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, з підстав ненадання ним згоди від імені ОСОБА_2 , на відчуження майна набутого під час перебування з нею у зареєстрованому шлюбі. Так, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 , КП ВООБТІ зареєструвало 26.03.2003 року за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 та про це що записано в реєстрову книгу №39 за реєстром №235. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2021 року за №260171046 право власності на зазначений житловий будинок зареєстрованим за ОСОБА_1 . Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2021 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0142, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-021 від 25.06.2021 року знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . Тобто, позивач ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані дружина позивача ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 . Позивач проживає в будинку без реєстрації. Цей житловий будинок позивачем було придбано під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 , в шлюбі з якою позивач перебував з 08.04.1997 року по 05.02.2004 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2004 року. Цим рішенням було встановлено преюдеційний факт, а саме, що «сімейне життя у подружжя не склалось, фактично шлюб розпався 4 роки тому, так як вони разом не проживають» (копія рішення додається до позову). Рішення суду набрало законної сили 09.04.2004 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу було видано позивачу 17.08.2004 року. ОСОБА_2 не приймала ні матеріальної, а ні трудової участі у купівлі вищезазначеного будинку. У тексті договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року відсутня будь-яка інформація про те, що придбання будинку покупцем відбувається за згодою дружини ОСОБА_2 , що б підтверджувалося її заявою. Позивач ОСОБА_1 з 2000 року проживав цивільним шлюбом з іншою жінкою, а саме ОСОБА_7 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_8 , батьком якої зазначено позивача. Офіційно позивач та ОСОБА_7 уклали шлюб 26.01.2005 року. Після чого ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Кошти на придбання будинку АДРЕСА_1 для ОСОБА_1 позичила саме ОСОБА_7 , що підтверджується її власноручною розпискою від 04.02.2003 року. Відповідну обставину, а також ту обставину, що позивач з 2000 року проживав з ОСОБА_7 , а не з ОСОБА_2 , можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу у 2004 році і по сьогоднішній день ОСОБА_2 не зверталася до нього з питаннями поділу вказаного житлового будинку, також не зверталася до суду з відповідним позовом. Будь-які власні амбіції щодо права власності на даний будинок у ОСОБА_2 відсутні, принаймні вона ніколи про них не заявляла. ОСОБА_5 ніколи не приймала жодної участі в утриманні вищезазначеного будинку, в проведенні ремонтних робіт, не сплачувала комунальні послуги та взагалі ніколи у ньому не була. Позивач ОСОБА_1 вирішив відчужити зазначений житловий будинок, однак нотаріус відмовив у посвідченні договору купівлі-продажу, з підстав не надання ОСОБА_1 заяви про надання згоди на відчуження майна набутого під час перебування в зареєстрованому шлюбі від імені ОСОБА_2 . Позивач вважає відповідну відмову нотаріуса протиправною, тому вимушений до суду з даним позовом.

Ухвалою від 25.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

26.10.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання представник позивача адвокат Смірнов С.М. підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що вказаний будинок купувала його мати за свої кошти і за кошти, які йому позичила ОСОБА_7 , з якою він та той час проживав без реєстрації шлюбу та в них вже на той час була спільна дочка. Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільно проживали в її кімнаті в гуртожитку. Потім вона вирішила її продати та гроші з її продажу вона позичила йому на купівлю зазначеного будинку, про що свідчить розписка. На час розірвання шлюбу з першою дружиною ОСОБА_2 шлюбні відносини вони припинили в 2000 році або навіть у 1999 році. З іншою жінкою ОСОБА_7 в них в 2001 році народилася спільна дочка, що свідчить про те що він вже з ОСОБА_5 не підтримував шлюбних стосунків. На час розірвання шлюбу ОСОБА_5 проживала в с.Бохоники, він з нею не спілкувався з того часу, однак сплачував аліменти на утримання їх спільних двох дітей. В зазначеному будинку ОСОБА_5 ніколи не була, мабуть навіть не знає де він, будь-яких претензій щодо нього не висувала. Де зараз вона проживає йому не відомо, він та з дітьми не спілкується. Намагався самостійно її розшукати, в сільській раді йому повідомили що вона може проживати в с.Іванківці Тиврівського району. Навіть нотаріус під час пошуку її по реєстрах не зміг її знайти. Вважає, що нотаріус йому неправомірно відмовив, оскільки ОСОБА_5 до будинку ніякого відношення немає. Просив позов задовольнити.

Відповідач - приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного листа на його електрону адресу.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, до суду повернувся конверт з відміткою про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою», причини її неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорту, позивач ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно до копії договору купівлі -продажу від 18.03.2003 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла ОСОБА_12 , купив житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та розташований на присадибній ділянці (а.с.12)

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2021 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 та належить останньому на праві власності, що записано в реєстраційну книгу №39 реєстраційним номером 235 від 26.03.2003 року (а.с.13).

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю (а.с.18) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2021 року (а.с.19) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0142, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-021 від 25.06.2021 року знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.20).

За рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2004 року розірвано шлюб зареєстрований 08.04.1997 року у Вінницькому міськвідділі ЗАГСУ, актовий запис №668 між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 (а.с.25).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.08.2004 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 996 (а.с.26).

Відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27).

Згідно з копією свідоцтва про одруження від 26.01.2005 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_14 , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 03 (а.с.28).

Згідно з довідки від 02.08.2021 №733, в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 02.08.2021 року до складу сім`ї ОСОБА_1 зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 входять дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24).

За розпискою складеною ОСОБА_7 від 04.02.2003 року, засвідченої секретарем Бохоницькоїсільської ради, остання отримала 04.02.2003 року від ОСОБА_15 кошти в сумі 1100 американських доларів під залог своєї квартири для ОСОБА_1 на придбання будинку в с.Могилівка Жмеринського району Вінницької області (а.с.29).

Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А.№ 18/02-31 від 16.08.2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з не наданням письмової згоди на відчуження майна набутого під час перебування в зареєстрованому шлюбі від колишньої дружини позивача ОСОБА_2 (а.с.30).

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року) діючого на час укладання договору купівлі - продажу будинку по АДРЕСА_1 , договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №654/5243/14-ц.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно ч.ч.1,2 ст.355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон) нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ст.49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до ст.50 Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Виходячи з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та зважаючи, що будинок по АДРЕСА_1 , був придбаний за час перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2 , при цьому позивачем не спростована дана презумпція жодними доказами, зазначене дає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на зазначений будинок, кошти на придбання якого витрачені саме у період перебування у шлюбі останніх.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача, як одного зі співаників нерухомого майна, а саме вищезазначеного будинку, до нотаріуса з метою відчуження такого нерухомого майна, у відповідності до вимог ст.369 ЦК України, ОСОБА_1 та/або безпосередньо ОСОБА_2 мала бути надана письмово і нотаріально посвідчена згода останньої, як другого співвласника даного нерухомого майна, на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном.

Тому, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №18/02-31 від 16.08.2021 року приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А. відповідної письмової і нотаріально посвідченої згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном не було надано, у зв`язку з чим позивачеві було відмовлено в укладенні і посвідченні договору купівлі-продажу.

Суд не приймає та критично оцінює розписку складеною ОСОБА_7 від 04.02.2003 року, засвідченої секретарем Бохоницькоїсільської ради, що остання отримала 04.02.2003 року від ОСОБА_15 кошти в сумі 1100 американських доларів під залог своєї квартири для ОСОБА_1 на придбання будинку в с.Могилівка Жмеринського району Вінницької області, як на джерело походження коштів та факту його проживання разом з нею. Зазначена розписка лише підтверджує отримання ОСОБА_7 отримання коштів, а не підтверджує використання зазначених коштів саме під час укладення договору купівлі - продажу від 18.03.2003 року, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла ОСОБА_12 , купили житловий будинок з господарськими будівлями за зазначеною адресою.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.02.2004 року, так як воно не має преюдиціального значення.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст.ст.77,78,79,89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить будинок по АДРЕСА_1 , тому суд вважає, що право власності позивача не є порушеними.

Таким чином, вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є незаконним і необґрунтованими, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій приватного нотаріуса Максименка О.А. щодо винесення постанови про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії 16.08.2021 року, щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вважає необхідним в задоволенні вимог позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 27.12.1996 року), ст.ст.7,49,50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.60,61 СК України, ст.ст.334,355,368,369 ЦК України, ст.ст.12,13,76,77,82,247,258,263-265,279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде проголошений 22.04.2022 року 13.00 год.

Суддя Порощук П.П.