Справа №760/5553/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Корякова Надія Олексіївна про визнання свідоцтва недійсним, скасування реєстрації права власності, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва недійсним, скасування реєстрації права власності, визнання права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що з 15 травня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_7 помер.

З дня народження та по день смерті ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_3 . Крім нього у цій квартирі були зареєстровані та проживали: ОСОБА_8 (мати чоловіка) та ОСОБА_9 (бабуся чоловіка).

Власниками квартири АДРЕСА_3 були: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року в рівних долях.

Після смерті ОСОБА_10 його донька ОСОБА_11 отримала у спадщину 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім квартири після смерті ОСОБА_11 залишилась 1/4 частина в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка їй належала на підставі договору дарування від 22 листопада 1996 року.

Після смерті матері ОСОБА_12 її чоловік ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем в квартирі, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Також він прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_9 за правом представлення. До нотаріальної контори ОСОБА_7 не звертався, від спадщини не відмовлявся.

Відповідно до договору дарування від 22 листопада 1996 року така сама частка житлового будинку в с. Бобриця належала ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_11 .

Після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач не скористалась своїм правом на спадщину після смерті матері.

У межах шестимісячного строку вона звернулась до приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. від 22 січня 2020 року їй та її сину ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що приватним нотаріусом КМНО Коряковою Н.О. була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_11 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 .

Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Коряковою Н.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2016 року на 1/4 частину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважає зазначене свідоцтво незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Свідоцтво видано на підставі довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 404 від 30 жовтня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_11 по день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, така інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_11 ніколи не була зареєстрована та постійно не проживала в с. Бобриця.

Крім того, за життя спадкоємців першої черги, відсутності заповіту чи відмови від спадщини, приватним нотаріусом видано свідоцтво спадкоємцю другої черги.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності за законом від 24 березня 2016 року, видане на ім`я ОСОБА_6 щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_11 ;

- скасувати реєстрацію права власності на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності за законом від 24 березня 2016 року за ОСОБА_6 ;

- визнати за нею та за її сином право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 в рівних долях;

- визнати за нею та за її сином право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 в рівних долях.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначили, що надані стороною відповідача докази щодо місця проживання спадкодавця не спростовують право спадкоємця першої черги перед спадкоємцем другої черги на отримання спадщини при житті. А також не скасовує місце реєстрації спадкодавця за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначили, що якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. У матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_7 відмовився від прийняття спадщини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 було надано додатковий строк 4 місяці для прийняття спадщини. Разом з тим, відповідач звернулась до нотаріуса із заявою 24 березня 2016 року. Таким чином спадкову справу було заведено з порушенням наданого додаткового строку.

Відповідач, звертаючись до суду, знала про те, що у неї є племінник ОСОБА_7 та що він проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Проте, вона навмисно ввела суд в оману та очевидно повідомила недостовірні відомості щодо спадкоємця першої черги.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали викладене у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Зазначили, що відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Місце проживання та місце реєстрації не є тотожними поняттями. Місце проживання ОСОБА_11 на момент відкриття спадщини було за адресою: АДРЕСА_2 . У свідоцтві про смерть ОСОБА_11 зазначено, що місцем смерті було с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області, а в графі «Місце реєстрації актового запису» вказано - «виконавчий комітет комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області». Крім того, з довідки про причину смерті вбачається, що вона видана Білогородською дільничною лікарнею, яка розташована саме в Києво-Святошинському районі та здійснює обслуговування в тому числі і с. Бобриця. Також, оскільки відповідачу було відомо, що ОСОБА_11 проживала на час смерті саме у с. Бобриця, ОСОБА_6 зверталась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_11 . Крім того, ОСОБА_6 повідомляла суд про існування спадкоємця першої черги.

Доводи сторони позивача про те, що довідку виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 404 від 30 жовтня 2015 року підробила відповідач не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки Бобрицької сільської ради від 29 липня 2020 року № 217 комітетом дійсно видавалась така довідка.

Крім того, з довідки Бобрицької сільської ради від 29 липня 2020 року № 218 спадкодавець ОСОБА_11 похована в с. Бобриця.

Вбачається, що жодних інших осіб, які б фактично прийняли спадщину шляхом саме проживання, а не реєстрації зі спадкодавцем на час смерті або подали відповідні заяви нотаріусу, немає.

З середини 2010 року по 2012 рік ОСОБА_7 перебував у місцях позбавлення волі та саме відповідач повністю опікувалась своїм племінником, збирала та передавала пакунки з необхідними речами, їжею, засобами гігієни тощо. Відповідач вела з ОСОБА_7 листування. Після звільнення ОСОБА_7 відповідач втратила з ним контакт та про його місце перебування їй не було відомо. Дружина ОСОБА_4 у житті ОСОБА_7 з`явилась вже після його звільнення у 2012-2013 роках. Станом на 2010 рік ОСОБА_4 про обставини щодо місця проживання спадкодавця ОСОБА_11 не могла знати.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Приватний нотаріус КМНО Науменко М.Г. направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність (т. 1, а.с. 207).

Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Корякова Н.О. направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що для встановлення останнього місця проживання померлої ОСОБА_11 їй була надана довідка виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 404 від 30 жовтня 2015 року, в якій вказано адресу: АДРЕСА_2 , що стало підставою для відкриття спадкової справи. На останнє місце проживання ОСОБА_11 саме в с. Бобриця вказує й інформація зі свідоцтва про її смерть. Жодної інформації щодо місця проживання чи реєстрації ОСОБА_11 в м. Києві або про наявність у неї майна у м. Києві до неї не надходило. Для відкриття спадщини нею було отримано всі необхідні документи та належним чином встановлено останнє місце проживання ОСОБА_11 , отже нею в повному об`ємі виконано норму ст. 1221 ЦК України. При відкритті спадкової справи нею було встановлено відсутність будь-якої іншої відкритої спадкової справи після ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 209).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 15 травня 2013 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 10). Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (т. 1, а.с. 12).

З 07 квітня 1988 року та по день смерті ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_3 . Крім нього у цій квартирі були зареєстровані: ОСОБА_8 (мати ОСОБА_7 ) та ОСОБА_9 (бабуся ОСОБА_7 ). Зазначене підтверджується довідкою Відділу з питань місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 грудня 2019 року (т. 1, а.с. 14).

Власниками квартири АДРЕСА_3 були: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року в рівних долях (т. 1, а.с. 19).

Після смерті ОСОБА_10 його донька ОСОБА_11 отримала у спадщину 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 вересня 2002 року (т. 1, а.с. 20).

ОСОБА_11 також належала на праві власності 1/4 частина будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 22 листопада 1996 року (т. 1, а.с. 18).

Відповідно до зазначеного договору дарування від 22 листопада 1996 року 1/4 частину будинку також було подаровано відповідачу ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_11

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати ОСОБА_11 - ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 16).

З позову вбачається, що після смерті ОСОБА_12 її чоловік ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем в квартирі, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Також він прийняв спадщину після смерті бабусі ОСОБА_9 за правом представлення. До нотаріальної контори ОСОБА_7 не звертався, від спадщини не відмовлявся.

Позивач 17 липня 2019 року звернулась до приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 108).

Приватним нотаріусом КМНО Науменко М.Г. була заведена спадкова справа № 18/2019 (т. 1, а.с. 108-203).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. від 22 січня 2020 року ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що приватним нотаріусом КМНО Коряковою Н.О. була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_11 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 203).

Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Коряковою Н.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2016 року на 1/4 частину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 65).

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2016 року, видане на ім`я ОСОБА_6 щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_11 ;

- скасувати реєстрацію права власності на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2016 року за ОСОБА_6 ;

- визнати за нею та за її сином право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 в рівних долях;

- визнати за нею та за її сином право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 в рівних долях.

Сторона позивача зазначає, що після смерті ОСОБА_12 її син ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем в квартирі АДРЕСА_3 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом ч. 3. ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Сторона відповідача зазначає про те, що місце проживання ОСОБА_11 на момент відкриття спадщини було за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначене підтверджується наступними доказами.

У свідоцтві про смерть ОСОБА_11 зазначено, що місцем смерті було с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області, а в графі «Місце реєстрації актового запису» вказано - «виконавчий комітет комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» (т. 1, а.с. 15).

З довідки про причину смерті вбачається, що вона видана Білогородською дільничною лікарнею, яка розташована саме в Києво-Святошинському районі (т. 1, а.с. 49).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 56).

З зазначеного рішення вбачається, що згідно із витягу зі спадкового реєстру від 21 вересня 2015 року спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_11 не заводилась.

Також, у рішенні вказано, що ОСОБА_6 повідомляла суд про існування спадкоємця першої черги - ОСОБА_7 .

У матеріалах справи міститься довідка виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 404 від 30 жовтня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_11 дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 50).

Сторона позивачів зазначає про те, що довідку виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 404 від 30 жовтня 2015 року підробила відповідач.

Разом з тим, такі доводи сторони позивачів не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки Бобрицької сільської ради від 29 липня 2020 року № 217 комітетом дійсно видавалась така довідка (т. 1, а.с. 81).

З довідки Бобрицької сільської ради від 29 липня 2020 року № 218 спадкодавець ОСОБА_11 похована на сільському кладовищі в с. Бобриця Києво-Святошинського району Київської області (т. 1, а.с. 82).

Вбачається, що факт проживання ОСОБА_13 на момент смерті за адресою: АДРЕСА_2 доведений належними доказами.

За таких обставин, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 квартира АДРЕСА_3 не була постійним місцем проживання ОСОБА_11 , хоча вона була зареєстрована у цій квартирі і право її проживання у ній не обмежувалось.

У визначений законом строк ОСОБА_7 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_11 .

Державна реєстрація ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_3 сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вбачається, що стороною позивачів не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_11 зі своїм сином ОСОБА_7 на час її смерті. Доводи сторони позивачів ґрунтуються лише на поясненнях.

Крім того, ОСОБА_7 не подавав нотаріусу у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин, ОСОБА_7 не успадкував 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 та 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_11 .

Спадкова справа № 22/2015 щодо майна померлої ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 47-66) була заведена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Коряковою Н.О. саме за останнім місцем проживання ОСОБА_11 .

З огляду на наведене, в діях приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Корякової Н.О. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_6 відсутні ознаки протиправності та вимога позивачів про визнання цього свідоцтва недійсним задоволенню не підлягає.

У такому випадку, не підлягають задоволенню й вимоги позивачів про скасування реєстрації права власності на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ними права власності на зазначену частину будинку, оскільки такі вимоги є похідними від первинної вимоги.

Позивачі також просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 в рівних долях.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не успадкував 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Інша частина цієї квартири (1/3 частина) належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року.

Позивачі в якості відповідача у справі зазначили ОСОБА_6 .

Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус чи орган державної реєстрації прав. При вирішенні спорів про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_6 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , а тому не є належним відповідачем у справі щодо вимоги про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 15, 29, 1216, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна (м. Київ, вул. Чорнобильська, 18, оф. 166), приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Корякова Надія Олексіївна (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 46, оф. 49) про визнання свідоцтва недійсним, скасування реєстрації права власності, визнання права власності,

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11 квітня 2022 року.

Суддя: