Справа № 302/1181/21
Номер рядка звіту 69
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

11.04.2022 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя Кривка В.П.,

з участю: секретар судового засідання Куруц В.І.,

позивач-відповідач ОСОБА_1 , її представник адвокат Шишола В.В.,

відповідач-позивач ОСОБА_2 , його представник адвокат Рішко С.І.,

представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача органу опіки і піклування Міжгірської селищної ради Пискач Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Міжгір`ї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_3 , 2006 р.н., сина ОСОБА_4 , 2009 р.н., сина ОСОБА_5 , 2012 р.н. в розмірі твердої грошової суми по 5000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог орган опіки і піклування служба в справах дітей Міжгірської селищної ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2009 р.н., ОСОБА_5 , 2012 р.н. з батьком ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

21.10.2021 ОСОБА_1 подала в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на трьох неповнолітніх дітей з таким обґрунтуванням цих вимог.

17.12.2020 сторони розірвали шлюб згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.01.2021. Від шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу всі діти проживають з позивачкою, яка не працює, є особою з інвалідністю другої групи по зору з протипоказаннями до певних видів роботи, а тому має труднощі з працевлаштуванням. У зв`язку з цим позивачка не має можливості належно утримувати дітей. Відповідач обмежується наданням незначних сум на утримання дітей, здійснює це нерегулярно. Натомість позивачка змушена просити в рідних кошти на утримання дітей, бо її пенсії не вистачає. Позивачка просить узяти до уваги, що відповідач є здоровим, працездатним, є фізичною особою підприємцем у сфері будівельних робіт, тому є спроможним утримувати кожну дитину на суму 5000 гривень щомісячно.

23.11.2021 ОСОБА_9 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком з таким обґрунтуванням вимог.

Сторони проживали з неповнолітніми дітьми після розірвання шлюбу в будинку АДРЕСА_1 . Цей будинок ОСОБА_2 отримав у спадщину від батька ОСОБА_10 , який визнаний померлим на підставі рішення Міжгірського районного суду від 13.12.2018 (справа №302/1431/18) і відкритої спадкової справи приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.(справа №15-2019). Позивач займається підприємницькою діяльністю і отримує дохід щорічно в сумі більше 750000 гривень. Після розірвання шлюбу діти перебувають на повному утриманні батька, оскільки мати дітей отримує тільки пенсію як особа з інвалідністю та інших доходів не має. ОСОБА_2 також здійснює постійний нагляд за сином ОСОБА_7 , 2009 р.н., який має хворобу очей і потребує постійної терапії в медичному закладі, визнаний особою з інвалідністю з дитинства. ОСОБА_9 органом соціального захисту призначений опікуном цієї дитини. Окрім цього, кошти, які надає орган соціального захисту на дитину ОСОБА_2 акумулює на депозитному рахунку дитини, який відкрито в установі банку на ім`я дитини. Позивач ОСОБА_2 належно облаштував будинок АДРЕСА_1 для проживання дітей. ОСОБА_2 вважає, що діти виявляють прихильність проживати з батьком, який забезпечує їх всім необхідним для належного їх розвитку.

В справі винесено такі процесуальні рішення :

- згідно з ухвалою судді від 01.11.2021 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження в справі і призначено підготовче провадження;

- згідно з ухвалою судді від 25.11.2021 прийнято позовну заяву ОСОБА_2 , відкрито провадження в справі, прийнято цей зустрічний позов до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , об`єднано цивільні справи в одне провадження (справа № 302/1181/21, провадження № 2/302/326/21);

- згідно з ухвалою від 23.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Встановлені судом обставини.

Сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 2006 року у будинку АДРЕСА_1 . У шлюбі народжено троє дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17.12.2020 на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області (справа №302/673/20), яке набрало законної сили 19.01.2021 сторони розірвали шлюб.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати з мамою ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 їх неповнолітні діти зареєстровані за цією ж адресою. Зазначений житловий будинок належить за правом спадкування ОСОБА_2 , оскільки належав його батькові ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Батько дітей станом на час розгляду справи фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 , який йому належить на праві власності. Восени 2021 дочка ОСОБА_6 стала проживати з батьком за зазначеною адресою. Починаючи з 2022 року до батька перейшов проживати і син ОСОБА_7 . Малолітній син ОСОБА_8 проживає з мамою в будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 утримує житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема сплачує комунальні послуги, облаштовує житло необхідною побутовою технікою та функціонування комунікацій, забезпечує меблями. Періодично відвідує житловий будинок. Житловий будинок має достатню кількість житлових приміщень для проживання сторін і їх дітей.

ОСОБА_1 не працює, є особою з інвалідністю другої групи по зору, отримує пенсію в розмірі до 3000 гривень щомісячно. ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання фізичною особою підприємцем.

Встановлені обставини визнані сторонами, не оспорюються і підтверджені письмовими документами в справі, які сторонами не заперечуються.

Оцінивши встановлені обставини, зміст позовних вимог сторін, їх пояснення, доводи їх представників, подані в справу докази, висновок органу опіки і піклування про місця проживання дітей, суд дійшов такого висновку.

Предметом спору є визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін і аліментні зобов`язання батька щодо утримання дітей.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з статтею 181 ч.13 СК України за рішенням суду кошт на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з якими проживає дитина.

Положення статті 182 СК України визначають обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого та нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерела походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу платника аліментів).

Згідно з ч.1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стаття 160 СК України передбачає право батьків на визначення місця проживання дитини, а саме: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 161 СК України передбачає таке у разі спору між матір та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Суд вважає, що позовну вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з висновком органу опіки і піклування Міжгірської селищної ради визначено доцільність при вирішенні цього питання судом визначити місце проживання усіх дітей з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Цей висновок обґрунтовано тим, що батько має усі майнові і матеріальні можливості для забезпечення дітей необхідним. Окрім цього двоє старших дітей висловили бажання проживати саме з батьком. Натомість син ОСОБА_8 висловив бажання проживати з мамою. Натомість він є малолітнім, а мати дитини не зможе матеріально забезпечити його утримання, бо не працює і є особою з інвалідністю.

Суд бере до уваги зазначений висновок органу опіки і піклування тільки частково з огляду на такі інтереси кожної дитини.

Дочка ОСОБА_6 за віком досягає 29.06.2022 року 16 років, тобто вона є старше 14 років, а тому, відповідно до положень статті 160 ч.3 СК України вона сама визначає місце проживання одним із батьків. ОСОБА_6 висловила бажання в судовому засіданні проживати саме з батьком. Отже, її інтереси підлягають захисту на підставі імперативної норми сімейного законодавства.

Син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 досягне віку 13 років. У судовому засіданні ОСОБА_7 висловив бажання проживати з батьком. Це бажання малолітній пояснив тим, що фактично вже кілька місяців проживає з батьком і сестрою ОСОБА_6 , бо йому так цікавіше. Він хоче більше спілкуватись за батьком, який також здійснює за ним догляд щодо періодичних медичних процедур, пов`язаних з тим, що він є особою з інвалідністю з дитинства по зору. Батько має можливість автомобілем періодично доставляти його до спеціалізованого медичного закладу, що розташований в місті Мукачево. Суд також бере до уваги, що відповідно до довідки органу соціального захисту саме на батька ОСОБА_2 покладено обов`язок здійснювати догляд за сином ОСОБА_7 , який має фізичні вади з дитинства і потребує додаткового догляду у зв`язку з цим. Ці обставини мати дитини ОСОБА_1 не заперечила. Отже, відповідно до положень статті 160 ч.2 СК України, з урахуванням зазначених обставин, бажання дитини суд вважає, що проживання сина ОСОБА_7 з батьком також відповідає інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування, що проживання малолітнього сина ОСОБА_8 з батьком відповідає інтересам дитини. Адже ця дитина не досягла віку 10 років і ІНФОРМАЦІЯ_5 виповниться 10 років). У судовому засіданні, а також під час розгляду питання органом опіки і піклування ОСОБА_8 висловив бажання проживати саме з мамою, пояснивши це тим, що йому так краще, обидвоє батьків до нього ставляться однаково, він має можливість спілкуватись з братом і сестрою, часто їх навідує за місцем їх фактичного проживання з батьком за адресою будинок АДРЕСА_2 , який знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_1 на цій же вулиці, де він фактично проживає з мамою. Таке рішення дитина також пояснила тим, що йому не подобається нова дружина тата. Обґрунтування висновку органу опіки і піклування, що ОСОБА_8 доцільно проживати з батьком, бо він його забезпечує всім необхідним, а також цікавиться шкільним життям сина, суд вважає недостатнім для захисту інтересів дитини. Адже в судовому засіданні всі діти висловились, що однаково ставляться до батьків, не зважаючи на те, що батьки розірвали шлюб та інколи при зустрічах сваряться між собою. У справу не подано жодного доказу, що мати дитини має шкідливі звички, неналежно доглядає дітей в частині їх побутового щоденного догляду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що мати дитини нераціонально використовувала кошти, які він надавав для дітей суд не бере до уваги. Адже ОСОБА_2 , будучи матеріально забезпеченим самодостатньо, надаючи необхідні кошти кожній дитині на придбання харчування, одягу, ігор, шкільного приладдя, утримуючи власний будинок, в якому проживали певний час після розірвання між сторонами шлюбу всі діти і їх мати, створював ситуацію, за якою відкривав рахунок в магазині на певний період за умови, що діти самі в цьому магазині будуть придбавати необхідні продукти чи речі. Однак це призводили до того, що діти віддавали перевагу солодощам чи придбання товару на власне вподобання без контролю не тільки з боку матері, але й батька. Окрім цього, таке утримання зі сторони батька тривало протягом шести місяців. Суд вважає, що доводи матері про те, що це неприйнятно для наймолодшої дитини синам ОСОБА_8 , є обґрунтованими і логічними з огляду на вік цієї дитини.

З показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , допитаних з ініціативи ОСОБА_1 , суд не встановив негативне ставлення батьків до дітей, негативні звички чи поведінку батьків, неналежне виховання дітей тощо. Зі змісту цих показів видно, що мати дітей переживає глибоко розірвання шлюбу з батьком дітей, належно виконує свої обов`язки щодо догляду за дітьми, однак вона не працює, займається тільки домашнім господарством за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_3 , отримує пенсію і висловлюється з приводу недостатності цього доходу для утримання дітей, а тому часто просить матеріальної допомоги в своїх батьків і з цього приводу має переживання.

Судом встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 (де на даний час фактично проживає мати дітей ОСОБА_1 з наймолодшим сином ОСОБА_8 ) і в будинку АДРЕСА_2 (де зараз фактично з батьком проживають дочка ОСОБА_6 і син ОСОБА_7 ) є всі належні умови для проживання і навчання дітей та їх гармонійного розвитку, а саме окремі кімната з відповідною побутовою технікою, належними умовами, обладнані меблями та іншим необхідним приладдям. Судом також встановлено, що всі діти спілкуються між собою, навідують один одного за місцем проживання кожного, а також спілкуються з батьками і, по суті однаково позитивно в цілому ставляться до батьків.

Суд вважає, що роздільне проживання дітей з кожним з батьків за їх бажанням, відповідно до встановлених обставин, не суперечать інтересам дітей. Таке відповідає положенням закону «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини 1989 року, які визначають загальні засади однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини, право кожної дитини на розвиток особистості належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З огляду на встановлення судом місця проживання дітей з кожним із батьків, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Суд вважає достатнім, необхідним розміром аліментів, які має сплачувати батько ОСОБА_8 на користь матері дитини, з урахуванням віку дитини, того, що батько дитини є власником будинку, в якому проживає дитина і її мати (утримує цей будинок в частині сплати комунальних платежів тощо) є тверда грошова сума 3500 гривень щомісячно. Цей розмір визначається судом також у зв`язку з невеликим доходом матері (пенсія) та з урахуванням рекомендованого законодавцем мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів перевищує встановлений законом «Про державний бюджет України в 2022 році» прожитковий мінімум на дитину віком 9 років. Батько дитини спроможний сплатити цей розмір аліментів, виходячи з рівня свого річного доходу підприємця. Окрім цього, батько за змістом його позиції зобов`язувався утримувати всіх дітей.

Решту позовних вимог суд відхиляє, бо місце проживання старших дітей визначено з батьком. Натомість позивачка позовні вимоги в частині розміру аліментів 5000 гривень на утримання сина ОСОБА_8 належно і детально не обґрунтувала щодо складових необхідних витрат.

Судові витрати у виді судового збору за задоволення часткове позовних вимог у частині стягнення аліментів в сумі 992 грн. 40 коп. відповідно до ставки, встановленої законом «Про судовий збір» підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в користь держави, бо позивачка ці судові витрати не оплачувала за подання позову, будучи звільненою цим законом від сплати таких. Інших судових витрат у справі не має і не заявлено до стягнення чи повернення.

Керуючись статтями 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позови ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з батьком ОСОБА_2 за адресами: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з мамою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_3 (зареєстроване місце проживання), АДРЕСА_5 (фактичне місце проживання) Хустського району Закарпатської області в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_1 (зареєстроване і фактичне місце проживання) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі твердої грошової суми 3500 гривень щомісячно, але не менше 50% чинного до застосування прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути З ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. у користь держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п.15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст.273 ЦПК України.

Суддя: В. П. Кривка