ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 689/419/21

Провадження № 22-ц/4820/385/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта, представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2021 року, суддя Соловйов А.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , реєстраційної служби Ярмолинецького районного управлінння юстиції, держаного реєстратора реєстраційної служби Ярмолинецького районного управлінння юстиції Бачинської Олександри Василівни, Хмельницької районної держаної адміністрації, про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції, державного реєстратора реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції Бачинської О.В., Хмельницької районної державної адміністрації, про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності, номер запису 10629594, дата реєстрації 23.07.2015 року, припинивши право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, гараж, загальною площею 1548,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 58.

В обґрунтування позову зазначив, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірне майно відбулася на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване судом апеляційної інстанції. Ця державна реєстрація права власності відповідача порушує його право як власника гаражів, площею 1549,7 кв.м., право власності на які зареєстровано ним 17.04.2019 року, які є тим же самим об`єктом, реєстрація права власності на який ним оспорюється в судовому порядку. Про порушення свого права він довідався 05.10.2020 року у зв`язку з прийняттям Антоновецькою сільською радою рішення №40 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5872 га, кадастровий номер :03:006:0015, на якій розташований спірний гараж.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.12.2021 року позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності №10629594, вчинену 23.07.2015 року держаним реєстратором Реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області Бачинською Олександрою Василівною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 р., припинивши право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: гараж, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 1548,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності. Суд обґрунтував свої висновки скасуванням апеляційним судом судового рішення, на підставі якого відбулася спірна державна реєстрація нерухомого майна за ОСОБА_1 та відсутність доказів щодо звернення позивача до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не правильно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального права. Зокрема, судом не враховано, що державна реєстрація права власності на спірне майно була проведена нею 20.09.2007 року на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 року, яке на дату реєстрації було чинним. Ухвала апеляційного суду від 12.03.2008 року, якою було скасоване рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 року, не містила висновку щодо скасування цієї державної реєстрації права власності. В той же час, запис про державну реєстрацію права власності на спірне майно 23.07.2015 року був проведений у зв`язку з її намаганням отримати у державного реєстратора інформаційну довідку щодо цього майна, адреса якого у складі майнового комплексу постійно змінювалась, що не спростовує факту первинної реєстрації права власності у 2007 році. ОСОБА_2 набув майнові сертифікати лише у 2014 році, а тому спірною державною реєстрацією права власності його право не могло бути порушеним. Судом зроблено безпідставний висновок щодо здійснення виконавчого провадження для забезпечення повороту виконання судового рішення, ухваленого Ярмолинецьким районним судом 10.03.2010 року, оскільки зі змісту відповіді начальника Ярмолинецького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вбачається, що на виконанні у відділі відповідний виконавчий лист не перебував. Інформаційна довідка №280495424 від 21.10.2021 року, яка отримана на вимогу судді Кульбаби А.В., на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, є неналежним доказом у справі, оскільки отримана внаслідок несанкціонованого втручання в державний реєстр. Окрім того вказала на те, що перебіг позовної давності в даному випадку почався з 05.09.2016 року, коли позивачу було виділено в натурі спірне майно.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у передбаченому норами ЦПК України порядку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна, зазначений як гараж площею 1548,8 кв.м. відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Ярмолинецьке БТІ» 16.07.2007 року на замовлення ОСОБА_2 під реєстраційним номером 20357627 та об`єкт нерухомого майна, зазначений як гаражі «Б» площею 1549,7 кв.м. згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «Ярмолинецьке БТІ» 19.08.2016 року на замовлення ОСОБА_2 є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці з кадастровим номером :03:006:0015, що підтверджується висновком експерта №889/021 від 30.08.2021 року та не заперечується сторонами.

Вказані гаражі входили до складу майнового комплексу колишнього КСП «Україна» і належали до спільного майна спілки (об`єднання) громадян - співвласників « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Адреса спірного нерухомого майна неодноразово змінювалася: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту довідки виконкому Антоновецької сільської ради №463 від 17.07.2015 року, гаражі колишнього КСП «Україна» знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому Антоновецької сільської ради №31 від 27.10.2016 року, спірному майну присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 з 17.04.2019 року є власником комплексу будівель (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258) за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого увійшли: стара контора «А-1» площею 140,3 кв.м., гаражі «Б» площею 1549,7 кв.м., пилорама «В» площею 132,8 кв.м., вагова «Г» площею 50,3 кв.м., майстерня «Д» площею 436,4 кв.м., зерноток «Е» площею 444,8 кв.м., стельмашна «е» площею 210,5 кв.м., електрощитова «Є» площею 33,8 кв.м., склад зерновий «Ж» площею 357,4 кв.м., зерносклад «З» площею 670 кв.м., баня «И» площею 115,1 кв.м., конюшня «І» площею 103 кв.м., телятник «Ї» площею 844,44 кв.м., вівчарник «Й» площею 292,6 кв.м., телятник «К» площею 886,8 кв.м., корівник «Н» площею 1760,7 кв.м., дизельна «М» площею 32,6 кв.м., телятник «Л» площею 683,4 кв.м., кормокухня «О» площею 228,5 кв.м., піднавіси, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 року.

Право власності на спірне майно за ОСОБА_1 було зареєстровано на підставі додаткового рішення Ярмолинецького районного суду у справі №2-371 2007 р. від 23.08.2007 року за її позовом до спілки громадян співвласників « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання права власності на частку майна спілки.

В той же час, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 12.03.2008 року було скасовано рішення Ярмолинецького районного суду від 21.06.2007 року та додаткове рішення цього ж суду від 23.08.2007 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи ухвалою Ярмолинецького районного суду від 23.12.2008 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2009 року вищезазначену ухвалу Ярмолинецького районного суду від 23.12.2008 року було залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 02.09.2009 року було скасовано ухвалу Ярмолинецького районного суду від 23.12.2008 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2009 року, справу передано на новий розгляд до Ярмолинецького районного суду.

Для забезпечення повороту виконання судового рішення, визначеного ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.03.2010 року, яка набрала законної сили, 06.05.2010 року був виданий виконавчий лист, а в грудні 2010 року постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-14 щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути Спілці (об`єднанню) громадян співвласників «Антонівці» гараж, закінчене у зв`язку з його виконанням.

Ці обставини підтверджені завіреними копіями постанови про закінчення виконавчого провадження №19097308 та виконавчого листа Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.03.2010 року, виданого 06.05.2010 року (а.с. 4-5, т. 3), на які посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні та які були безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції. Доказів на спростування цих обставин ОСОБА_1 суду не надала.

Згідно з даними Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.07.2015 року, за зверненням ОСОБА_1 , на підставі додаткового рішення Ярмолинецького районного суду від 24.08.2007 року у справі №2-371 2007 р., (у матеріалах вказаної справи помилково зазначено дату рішення 23.08.2007 року), було зареєстровано право власності на спірне майно із зазначенням адреси його місцезнаходження, АДРЕСА_1 , та із зазначенням іншого реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, 58. Реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора Бачинської О.В. від 31.07.2015 року з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент проведення державної реєстрації 23.07.2015 року), державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ч. 2 ст. 24 цього Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

В даному випадку державним реєстратором не було належно чином проведено перевірку щодо наявності у ОСОБА_1 прав на спірні гаражі, (підстав для виникнення права власності), не встановлено відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам чинного законодавства України, зокрема набрання судовим рішенням, яке стало підставою для державної реєстрації, законної сили. Ця обставина призвела до необґрунтованої реєстрації права власності на спірний об`єкт за ОСОБА_1 , що, в свою чергу, в подальшому надало їй право на отримання земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований.

При цьому, посилання апелянта на те, що проведення державної реєстрації на спірні гаражі в 2015 році було зумовлено необхідністю отримання нею довідки щодо нерухомого майна через зміну адреси його місця знаходження жодними доказами не доведено. Навпаки, зі змісту вищезазначеної Інформації вбачається, що відбулася нова реєстрація з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 року вбачається, що підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на гаражі були акт прийому передачі б/н від 05.09.2016 року, протокол №3 від 05.09.2016 року спілки співвласників майнових паїв с. Антонівці, свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнові сертифікати) ХМЯР001679 від 26.04.2016 року, ХМХМ004340 від 19.12.2014 року, які є чинними.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що з урахуванням предмету позову, змісту позовних вимог, до предмету доказування в даній справі належить не правомірність виникнення права власності у позивача, яке зареєстроване у встановленому Законом порядку і не оспорено заінтересованими особами, а наявність у нього порушеного цивільного права чи майнового інтересу, який підлягає захисту.

При цьому слід зауважити, що, оскільки спірна державна реєстрація об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 відбулася без законних підстав, за відсутності відповідного судового рішення, тому її доводи щодо правомірності набуття нею права власності на гаражі з урахуванням того, що на момент державної реєстрації 20.09.2007 року її права на спірний нерухомий об`єкт, рішення Ярмолинецького районного суду від 23.08.2007 року було чинним є необґрунтованими, позаяк таке рішення на дату реєстрації не набрало законної сили, і в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції.

Суд також обґрунтовано послався на ту обставину, що вироком Ярмолинецького районного суду від 08.08.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.10.2008 року, ОСОБА_1 була визнання винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Вироком, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 , підробивши рішення комітету громадян-співвласників спілки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.07.2006 року про виділення їй майна спілки, у тому числі гаражів, а також рішення загальних зборів спілки громадян співвласників «Анонівці» від 30.07.2006 року про затвердження вказаного рішення комітету, подала завідомо підроблені документи в Ярмолинецький районний суд, який на цій підставі визнав за нею право власності на автогаражі.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для набуття ОСОБА_1 права власності на спірне майно та державної реєстрації цього права.

У постанові від 04.09.2018 року №915/127/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову про скасування державної реєстрації права, якщо наявність такої реєстрації порушує право або інтерес позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що за захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутись до суду протягом трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності, зазначивши, що позивач набув майнові сертифікати у 2014 році, а відтак позовна давність сплила у 2017 році.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 послалася на сплив позовної давності, оскільки про порушення свого права ОСОБА_2 дізнався 05.09.2016 року, в день видачі йому протоколу №3 на майнові паї.

Заперечуючи цю обставину позивач вказав, що про порушення свого права він дізнався 05.10.2020 року, у зв`язку із прийняттям Антоновецькою сільською радою рішення №40 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5872 га, кадастровий номер :03:006:0015, на якій розташований належний позивачеві гараж.

Суд дійшов висновку про те, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права з дати реєстрації права власності на конкретне нерухоме майно 17.04.2019 року, тому позовна давність не сплила. Суд також зауважив, що порушення прав позивача полягає у триванні реєстраційного запису щодо права власності іншої особи, а не у самому моменті вчинення такої реєстраційної дії, відтак, порушення носить триваючий характер.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду щодо того, що строк позовної давності в даному випадку не збіг. При цьому слід наголосити, що, на думку суду апеляційної інстанції, початок перебігу строку необхідно рахувати саме з 05.10.2020 року, як про те зазначив позивач, тобто з дати прийняття Антоновецькою сільською радою рішення №40 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5872 га, кадастровий номер :03:006:0015, на якій розташований належний позивачеві гараж. В суді першої інстанції ОСОБА_1 вказала на те, що з 2016 року вона фактично не користується спірним гаражем, оскільки фактичним користувачем нерухомого майна був ОСОБА_2 . Таким чином, оскільки перешкод позивачу у фактичному користуванні спірним майном не було, а факт реєстрації гаража за відповідачем ОСОБА_3 мав місце в 2015 році за іншою адресою та незначною відмінністю у площі об`єкта, ніж належний ОСОБА_2 гараж, позивач не міг довідатися та не повинен був знати про порушення свого права внаслідок здійснення відповідачем реєстраційних дій відносно спірного нерухомого майна ні з 05.09.2016 року, ні з 17.04.2019 року.

Оскільки помилка суду щодо визначення початку перебігу позовної давності в цій справі не вплинула на правильність висновку про те, що позовна давність не сплила, тому колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для зміни судового рішення з цих підстав.

Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Згідно з абз. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 року у справі № 916/2464/19 і від 16.09.2020 року у справі № 352/1021/19.

Враховуючи встановлені вище обставини справи апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність судового рішення не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова