Ухвала

26 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 950/569/20-ц

провадження № 61-18067св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Лебединської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року у складі судді Чхайло О. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з березня 2020 року сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Донька мешкає з ним, і саме він займається її вихованням. За час подружнього життя відповідачка неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, він самостійно здійснював утримання сім`ї. Дитина знаходиться на його повному утриманні, забезпечена всім необхідним, відвідує дитячий навчальний заклад, за місцем проживання має багато друзів. Він має постійне місце роботи та житлове приміщенням з усіма зручностями на відміну від матері дитини, яка забезпечити дитину житлом не має можливості, проживає в орендованій квартирі, в якій не створено умов для проживання дочки, відсутнє окреме місце чи кімната для проживання, виховання та підготовки дитини до школи. Заявник вважає, що стан психічного здоров`я відповідачки та її ставлення до дочки, а також незадовільне матеріальне становище не дозволяє проживання дитині з матір`ю і може зашкодити її здоров`ю.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визначити місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову.

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Лебединської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Позов обґрунтовано постійними погрозами батька дитини, що він забере доньку і тому вона була змушена лишатися проживати у будинку своїх свекрів щоб бути поруч з дитиною. 20 березня 2020 року її силою вигнали з помешкання, пообіцявши віддати дитину вранці, проте дочка залишається проживати з батьком, який чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вона працює педагогом, має самостійний заробіток, відмінний стан здоров`я, у лікарів психіатра та нарколога ніколи не лікувалася та на обліку не перебувала. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно, не судима, батьківських прав не позбавлялася. Проживає в орендованій квартирі з усіма зручностями. Вважає, що дитина, проживаючи разом з нею, буде забезпечена всім необхідним для фізичного, духовного та розумового розвитку, для неї створені всі необхідні умови проживання, навчання та відпочинку. Між нею та дочкою дуже тісний зв`язок, дочка прихильна до неї та хоче проживати з матір`ю, проте боїться батька у зв`язку з тим, що той чинить на неї тиск.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку своєї малолітньої дитини, а тому відсутні правові підстави для розлучення доньки зі своєю матір`ю.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не навів обставин, які б були достатніми для прийняття рішення про розлучення дитини зі своєю матір`ю. Зокрема, позивачем не доведено неналежне виконання матір`ю дитини батьківських обов`язків, а навпаки встановлено небайдуже ставлення ОСОБА_2 до своєї дитини та бажання бути разом з донькою. Таким чином, саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку малолітньої дитини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц (провадження № 61-1145св19).

Також, у касаційній скарзі як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України(якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: апеляційний суд розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України); суди не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частина третя статті 411 ЦПК України); апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частина третя статті 411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частина третя статті 411 ЦПК України).

У грудні 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що рішення суді є законними та обґрунтованими. ОСОБА_1 застосовує різні методи, щоб вона не мала можливості бачитися з дитиною.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив у якому зазначив, що він не перешкоджає матері спілкуватися з дитиною. Відповідачка з листопада 2021 року не працює та не має самостійного заробітку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

31 січня 2022 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Лебединської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року призначити до судового розгляду на 03 травня 2022 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний