Єдиний унікальний номер 725/463/22
Номер провадження 2/725/63/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н.В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 05 січня 2018 року ОСОБА_2 уклав з ним договір позики та отримав в борг суму коштів, що еквівалентна 16500,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, та які він зобов`язався повернути до 01 лютого 2020 року, що підтверджується власноручно написано ОСОБА_2 розпискою. Крім того, факт отримання грошових коштів підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою.

Разом з тим, відповідач вказаний борг не повернув та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, чим змусив його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Таким чином вказував, що станом на момент подачі позову сума основного боргу складає 16500,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Посилаючись на вказане, а також своє право на вимогу частини боргу, просив стягнути з відповідача частину суми неповернутого боргу у розмірі 3800,00 доларів США, й відповідно стягнути з відповідача також на його користь понесені ним судові витрати в розмірі 1078 грн. 24 коп.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява, в якому він зазначив, що поданий позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити у повному обсязі, та справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, та просив розгляд справи проводити без його участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг суму коштів, що еквівалентна 16500,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, які зобов`язався повернути до 01 лютого 2020 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Крім того, факт отримання коштів за договором позики також підтверджується власноручно написаною 05 січня 2018 року ОСОБА_2 розпискою про отримання в борг коштів в розмірі 16 500 доларів США, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.11).

Разом з тим, у визначені в договорі строки відповідач вказаний борг не повернув та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, чим змусив позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Так, ч. ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. А у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи договір позики, суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, договір позики в письмовій формі може бути укладений як складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, ураховуючи вищевказане, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу, ОСОБА_1 посилався як на доказ підтвердження отримання відповідачем спірної суми позики на договір позики від 05 січня 2018 року та розписку від 05 січня 2018 року, копія яких знаходяться в матеріалах справи й відповідно відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факт написання даної розписки та факт отримання на її підставі грошових коштів у позику, а також факт укладення договору позики.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, на підтвердження існування між сторонами цивільно-правових відносин, які виникають з договору позики, позивачем надано копію розписки та договору позики, а отже оцінюючи дану боргову розписки суд визнає їїї як належний та допустимий доказ на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики й відповідно доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано.

Крім того, зі змісту розписки убачається, що вона містить підпис вчинений від імені ОСОБА_2 про отримання ним вищевказаної суми позики із зобов`язанням повернути борг до 01 лютого 2020 року. (а.с.11).

За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, копія якої містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 у визначений розписками строк, суму позики у добровільному порядку не повернув й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надав, а також не спростував факт існуючого боргу перед ОСОБА_1 жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також право позивача вимагати лише частину суми боргу за договором позики в розмірі 3800 доларів США, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1078 грн. 30 коп.

На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 207, 509, 526, 530, 533, 625, 640, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 3800,00 (три тисячі вісімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у розмірі 1078 грн. 30 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало