Дата документу 21.04.2022 Справа № 313/994/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №313/994/21 Головуючий у 1-й інстанції: Нагорний А.О.
Провадження №22-ц/807/544/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Дашковської А.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Лисенка Сергія Дмитровича на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 03 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного та припинення подружніх стосунків. Останнім часом з боку відповідача постійно виникають сварки, він висловлювався в присутності дітей нецензурною лайкою, застосовував фізичне насильство щодо ОСОБА_2 та її малолітньої доньки - ОСОБА_5 , 2017 року народження. Донька дуже боїться ОСОБА_1 , боїться його, виявляє страх. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів, внаслідок чого відносно ОСОБА_1 було складено три адміністративні протоколи за ст.173-2 КУпАП, які жодним чином не вплинули на поведінку відповідача. Веселівський районний суд Запорізької області двічі визнав відповідача винним у вчиненні домашнього насильства - Постановою від 22 червня 2021 р. у справі №313/797/21 та Постановою від 21 липня 2021 р. у справі № 313/837/21. Навпаки, після звернень ОСОБА_2 до правоохоронних органів, ОСОБА_1 все частіше став їй погрожувати фізичною розправою, агресивно поводився, вона боїться за своє життя та життя її дітей. У зв`язку з зазначеними обставинами, ОСОБА_2 була змушена залишити місце свого постійного проживання ( АДРЕСА_1 ) та терміново разом з дітьми переїхати до родичів ( АДРЕСА_2 ), де мешкає і дотеперішній час. 22 червня 2021 року ОСОБА_2 було подано заяву до правоохоронних органів про вчинення злочину ОСОБА_1 за ст.126- КК України.

Щодо позовних вимог пов`язаних зі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання її та дитини, ОСОБА_2 посилається на ст.ст.75,84,180,184 СК України та судову практику, зазначаючи, що наразі ОСОБА_6 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною віком до трьої років, має також доньку та здійснює догляд за дітьми, тому не взмозі працювати. Зазначає, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 , є працездатним, має у власності нерухомість, як їй відомо він працює неофіційно, свої доходи приховує.

Виходячи з наведеного ОСОБА_2 просила суд розірвати зареєстрований між нею та ОСОБА_1 шлюб; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на туримання дитини сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 грн щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до його повноліття, а також аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 2000 грн, але не менше ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачу - ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до його повноліття.

Рішення в частині суми платежу аліментів на утримання дитини за один місяць вирішено допустити до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 2000 грн., але неменше ј частки заробітку(доходу)щомісячно,починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини - ОСОБА_2 вирішено допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , як дружини до досягнення дитиною трирічного віку у вищезазначеному розмірі, ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Лисенка С.Д. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року у цій частині.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 офіційно не працює, має непостійний заробіток, у судовому засіданні пояснював, що сплата аліментів на утримання дружини в розмірі 2000 грн є для нього надто великою та просив суд її зменшити. Вважає, що судом невірно встановлено, що ОСОБА_1 матеріальну допомогу на утримання сина не надає, упродовж чотирьох місяців до дати рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 р., ним перераховувалась ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2000 грн в якості аліментів. Зазначає, що судом не враховано скрутний стан платника аліментів, внаслідок чого стягнуто суму в розмірі 2000 грн на утримання дружини, яку він нездатний платити. Вважає, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Однак, ОСОБА_2 внаслідок сплати ОСОБА_1 щомісячно грошових коштів в сумі 2000 грн була забезпечена прожитковим мінімумом, однак ця обставина не була врахована судом при винесені рішення.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вважає, що має право на матеріальну допомогу від відповідача до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення малолітньою дитиною трьохрічного віку у визначенному судом розмірі.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на її утримання як дружини до досягнення малолітньою дитиною трьохрічного віку у визначенному судом розмірі.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання як дружини, з якою проживає диина, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Врахувавши: інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку; матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, встановивши, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у період цієї відпустки не працює та не має доходів, а ОСОБА_1 є працездатним, має у власності нерухомість, працює неофіційно, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, тому суд дійшли висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення трирячного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 р. між ОСОБА_7 , 1993 ркоу народження, та ОСОБА_1 , 1996 року народження, було укладено шлюб, про що Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво про шлюбі серії НОМЕР_1 та зроблено відповідний актовий запис №11 (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копєю свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, ОСОБА_2 , не бажає зберегти шлюб.

Також, відповідно до довідки від 18 червня 2021 р. за вих.№39, виданої старостою Веселівської селищної територіальної громади вбачається, що з 07 червня 2021 року ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають окремо за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, складеного за загальною інформацією з 16 червня 2021 року по 18 червня 2021 року, встановлено, що позивач разом з дітьми проживають за зазначеною вище адресою. За результатами оцінювання потреб сім`ї встановлено, що наявні складні життєві обставини у зв`язку з конфліктами між дорослими членами родити, ОСОБА_2 потребує підтримки, оскільки наразі перебуває у декретній відпустці, здійснює догляд за дітьми, тому не взмозі працювати (а.с.18-26).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд першої інстанції правильно установив, що сторони з 03 червня 2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з матір`ю. На теперішній час ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Довідки про доходи або інше належне їм майно сторонами не надано, тому суд розглядає справу з наявних в матеріалах доказів.

Задовольняючи позов у частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, має у власності нерухомість, працює неофіційно, може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Спростувань зазнаеного, ОСОБА_1 як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції не надано.

Тому, такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Згідно з частинами 2 і 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання до досягнення дитиною трьох років лише за можливості чоловіка надавати таке утримання.

Як вже було зазначено вище, відповідач доказів з приводу того, що він не може надати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_2 як дружини, до досягнення їх спільною дитиною трьох років, суду не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає що доводи ОСОБА_1 про те, що ним на протязі чотирьох місяців до дати винесення рішення судом першої інстанції було сплачено ОСОБА_2 кошти у розмірі по 2000 грн щомісяця і вона була забезпечена прожитковим мінімумом є безпідставними, оскільки як зазначив у своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 надавав ці кошти на їхню спільну дитину, а не на утримання дружини, тому це не є підставою звільнення ОСОБА_1 від обов`язку з утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років.

Апеляційна скарга не містить посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, на підставі яких ухвалено законне і обґрунтоване рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Лисенка Сергія Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2021 року у цій справі, в частині, яка є предметом апеляційного сокарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 квітня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Дашковська А.В.Маловічко С.В.