Ухвала

24 лютого 2022 року

м. Київ

справа №336/7773/21

провадження №61-2771ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи:Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика»), треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А. М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня

2021 року зазначена позовна заява була залишена без руху через несплату ОСОБА_1 судового збору. Позивачці було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року, залишеною без змін постановоюЗапорізького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

У лютому 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на думку заявника вона звільнена від сплати судового збору за подання позову у вказаній справі на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, безпідставно повернув їй позовну заяву, у зв`язку з несплатою судового збору.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статт 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача, визначене у статті

21 зазначеного Закону, є порушеним, таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 червня 2021 року № 15042 щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у розмірі 28 948 грн 97 коп.

Проте, в порушення вимог статті 175 ЦПК України, у позовній заяві не містилося жодних посилань на зміст позовних вимог та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також не було зазначено про те, яке право було порушено.

Враховуючи наведене, у позивача були відсутні підстави для звільнення від сплати судового збору в силу неналежності спору до категорії порушення прав споживачів.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає, що правовідносини виникли не між позичальником та нотаріусом, що залучений до участі у цій справі лише в якості третьої особи, а саме між позичальником та фінансовою установою, яка надає фінансові послуги позивачу, з приводу виконання позичальником умов кредитного договору сторін. Тому вважає, що до вищезазначених спірних відносин застосовуються положення Закону Укпаїни «Про захист прав споживачів» і позивача звільнено від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 вказаного закону.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із позовом, помилково вважала його таким, який пов`язаний із захистом прав споживачів. Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує незгода ОСОБА_1 із виконавчим написом, який, на її думку, вчинений із порушенням законодавства. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем не наведено жодних обставин, які могли б свідчити про наявність у неї порушеного права, передбаченого статею 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи відсутність спору щодо захисту прав споживачів та наявність спору, пов`язаного із обставинами виконавчого провадження, судом першої інстанції правомірно було залишено позовну заяву без руху з підстави несплати судового збору.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що оскільки позивач в установлений ухвалою від 24 вересня 2021 року строк не усунув недоліки позовної заяви, надавши суду пояснення, в яких заперечив проти необхідності сплати судового збору, а тому підстав для відкриття судом провадження у цій справі не було.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків судів не спростовують та на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування та мотивування судами норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень не викликає розумних сумнівів.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи:Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров