КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/8108/21 Головуючий у І-й інстанції - Скрипка О.І.
апеляційне провадження № 22-ц/824/5575/2022 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом доОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказувала, що з 20.06.2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, малолітня донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає і в добровільному порядку надавати відмовляється. Їхня донька має інвалідність 3 ступеню в зв`язку з захворюванням, а тому має постійно отримувати ряд необхідних процедур, медикаментів та потребує спеціального харчування та догляду, на що вона (позивач) щомісячно витрачає приблизно 20 000,00 грн. Крім того, в зв`язку із захворюванням дитини вона вимушена працювати неповний робочий день, що фактично відображається на отриманні нею заробітної плати та вподальшому ускладнює отримання дитиною необхідних для її здоров`я ліків, харчування тощо. Оскільки відповідач є працездатним, працює, то позивач вважає можливим стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно. Дана сума виходить із потреб дитини, які є обов`язковими з урахуванням захворювання та щомісячних витрат на дитину.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила задовольнити її позов та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 25 травня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини- інваліда ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що сторони по справі - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 20.06.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2021 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю.

Судом також встановлено, і даний факт сторонами не заперечувався, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а також за станом здоров`я потребує постійного догляду та лікування.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 3000,00 щомісячно.

Відповідно до с. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У частинах першій - третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач пояснив, що їх з позивачкою малолітній син перебуває майже повністю на його утриманні, періодично син проживає з ним, також відповідач займається розвитком дитини. Аналогічна правовапозиція викладена і у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Законодавець визначив (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ст. 183 ч.5 СК України), що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатною особою, з 26 серпня 2021 року перебуває на обліку у Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості, як безробітний, та отримує допомогу по безробіттю. Крім того, з індивідуальної відомості про застраховану особу, надану Пенсійним Фондом за період з 2020 р. по червень 2021 р. відповідач отримав 134 941 грн. 45 коп., а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини.

Доказів того, що за станом здоров`я та матеріальним становищем відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців.

При цьому судом було вірно враховано, що відповідач в добровільному порядку перераховує аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанціями за жовтень, листопад та грудень 2021 року, наявними у матеріалах справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, правильно вважаючи, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини. При цьому суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, вірно врахував розмір доходу відповідача, його перебування на даний час у статусі безробітного.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на лікарські засоби та розвиток дитини не є додатковими витратами, оскільки у випадку не отримання відповідної терапії, як лікувальної так і психологічної, позначиться на дитині, не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначено зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Отже, надані квитанції про сплату за медичні процедури, медикаменти тощо не дають підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, оскільки відносяться до додаткових витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дитини, для стягнення яких передбачено окремий порядок захисту прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: