Провадження № 2/369/49/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2011 року. На початку 2014 року відповідачем було укладено інвестиційний договір на придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача. Квартира купувалася частково за її кошти, а частково на запозичені кошти. За час проживання відповідач не приділяв уваги матеріально-побутовому забезпеченню сім`ї, не працював без поважної причини, доходів не отримував. Натоміть вона працювала, отримувала доходи, мала власні заощадження, за її кошти був повернутий борг, придбавалися побутові речі, проводився ремонт в квартирі.

Просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що він з позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2011 року, з грудня 2014 року сторонами фактично припинені шлюбні відносини, вони проживали окремо. Згідно договорів про сплату пайових внесків у ЖБК «Трипілля» була придбана квартира загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Вартість квартири станом на час придбання становила 193697,00 грн., ринкова вартість квартири на час звернення з позовом до суду становить 419785,00 грн. Вказує, що грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США на купівлю квартири він позичив у свого брата під розписку. Ним було здійснено погашення боргу за розпискою протягом лютого 2016 року лютого 2018 року. Таким чином вказує, що оскільки він за особисті кошти повернув борг за розпискою після припинення шлюбних відносин, що значно перевищує ринкову вартість квартири, то вказана квартира не є спільно набутим майном подружжя, оскільки придбана за особисті кошти.

Просив суд визнати його особистою приватною власністю квартиру загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; Визнати за ним право на стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини різниці 144395,00 грн., сплачених за договором позики від 13.03.2014 року, а саме суми в розмірі 72197,50 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72197,50 грн. та стягнути судовий збір в розмірі 5763,00 грн.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири та об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року прийнято відмову представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині вимог про визнання на ОСОБА_2 право на стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини різниці 144395,00 грн., сплачених за договором позики від 13.03.2014 року, а саме суми в розмірі 72197,50 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72197,50 грн. Провадження у справі у цій частині закрито.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача не з`явилися, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача не з`явилася, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні первісного позову просили відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвище після шлюбу ОСОБА_4 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.11.2011 року.

17.06.2020 року Херсонським міським судом Херсонської області прийнято рішення по справі № 369/8827/17-ц, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

В рішенні встановлено, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з вересня 2015 року, подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги.

06.03.2014 року між ЖБК «Трипілля» та ОСОБА_2 укладено договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Трипілля» № 231, згідно якого ОСОБА_2 сплачує до кооперативу пайові внески, а кооператив за рахунок сплачених пайових внесків зобов`язується організувати будівництво об`єкту будівництва, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення та всі документи, необхідні для реєстрації права власності. Зокрема, вказано про квартиру, в будинку АДРЕСА_2 , на 6 поверсі, загальною площею 38,64 кв.м. Згідно графіку платежів вказано, що загальна сума всіх пайових внесків становить 181 221,60 грн.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 21124328 від 29.04.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21124567 від 29.04.2014 року ОСОБА_2 є власником квартири, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційно-консультаційної довідки про середньо-ринкову вартість об`єкта від 28.08.2017 року вказано, що середньо-ринкова вартість квартири загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 становить 419785,00 грн.

13.03.2014 року ОСОБА_2 складена розписка про те, що він взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 25000 доларів США для купівлі житла та зобов`язується повернути в валюті позики протягом 5 років з моменту отримання грошових коштів.

З цього приводу суд зазначає, що вказана розписка не містить даних для купівлі якого житла були отримані грошові кошти, також вказана розписка не містить підпису та згоди ОСОБА_1 на отримання в борг цих грошових коштів своїм чоловіком.

Позивачем не доведено перед судом, що грошові кошти, які були отримані ним в борг, були використані в якості оплати за придбання спірної квартири.

Суд зазначає, що вказана розписка датована 13.03.2014 року вже після укладання договору про сплату пайових внесків у ЖБК «Трипілля» № 231 від 06.03.2014 року.

Вказані обставини, на переконання суду, не підтверджують доводи ОСОБА_2 про те, що квартира була придбана за його власні грошові кошти.

В ході розгляду справи були допитані свідки, а саме: ОСОБА_6 , яка повідомила, що сторони спору квартиру купували разом. З осені 2015 року ОСОБА_1 не було, бо вона з`їхала з квартири. Деякі предмету побуту та матеріали ОСОБА_1 купувала за особисті кошти весною-влітку 2015 року, свідок з ОСОБА_1 разом купували карнизи, штори на обойному ринку.

ОСОБА_7 , який повідомив, що знає ОСОБА_2 з 2015 року. З ОСОБА_1 вони жили десь півроку, приблизно осінь-зима 2015 року свідок не бачив ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_2 займається будівельними роботами, клав гіпсокартон та отримував кошти за роботу. В 2016 році ОСОБА_2 сказав своєму брату ОСОБА_8 , що йому треба гроші для справ в житті, бо в нього є заборгованість, брат сказав, що дасть йому гроші, але не пам`ятає суму.

ОСОБА_9 , який повідомив, що він заїхав у власну квартиру з 10.06.2015 року. Останній раз бачив ОСОБА_1 у квартирі у червні 2015 року за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_2 працював, надав послуги по ремонту.

ОСОБА_5 , який повідомив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_2 , позичав своєму брату грошові кошти, в 2019 році ОСОБА_2 повернув йому всі грошові кошти. З ОСОБА_1 ніяких справ не мав, а лише з братом ОСОБА_2 . Розписка про позичені гроші була складена в м. Києві, приїхав з ОСОБА_10 в Київ на автомобілі і привіз грошові кошти, які позичив брату. Працює на Нікопольському заводі. В 2014 році грошові кошти були наявні у нього.

Згідно ст. 57 СК України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 68 СК України Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано:

П. 19 Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

П. 22 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П. 23 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П. 24 До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

П. 25 Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

П. 30 Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

В ст. 368 ЦК України вказано, що Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 369 ЦК України Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За ст. 372 ЦК України Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За встановлених фактичних обставин по справі, суд визнає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, це майно набуте сторонами за час шлюбу, а тому суд приходить до висновку про те, що вказане майно підлягає поділу між сторонами.

Судом не встановлено обставин щодо відступлення від засади рівності часток подружжя, не встановлено обставин щодо збільшення або зменшення частки сторін у праві власності на спірну квартиру, сторонами спору не надано доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності.

З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє позов ОСОБА_1 та визнає її ідеальну частку у розмірі 1/2 частини на спірну квартиру та залишає цю квартиру у спільній частковій власності позивача та відповідача, та відмовляє в задоволенні вимог зустрічного позову у зв`язку із недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, положеннями постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року, ст.ст. 259, 263, 264, 265,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та залишити квартиру у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27.04.2022 року.

Суддя Л.М.Ковальчук