Постанова

Іменем України

20 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 243/5266/19

провадження № 61-18036св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Донецької області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на постанову Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Космачевської Т. В., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 08 жовтня 2015 року в рамках кримінального провадження ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні злочину в порядку статті 208 КПК України був затриманий.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 258-3, частиною першою статті 365 КК України та виправдано за недоведеністю вчиненням ним кримінального правопорушення. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасовано.

З 08 жовтня 2015 року по 12 грудня 2017 року, тобто 2 роки 2 місяці та 13 днів - ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, із них з 08 жовтня 2015 року по 29 вересня 2017 року, тобто 1 рік 11 місяців та 21 день утримувався у Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань № 6 в Донецькій області».

Позивач перебував під слідством та судом протягом тривалого часу, а саме

2 роки 2 місяці та 13 днів, з яких утримувався під вартою 1 рік 11 місяців та

21 день, через незаконне кримінальне переслідування, втратив роботу, стабільний заробіток, на день звільнення він мав середньомісячне грошове забезпечення, було знижено його репутацію. На підставі чого вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди становить 2 000 000,00 грн.

Позивач зазначав, що під час перебування під слідством та судом він переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок та бажань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він втратив роботу та не мав можливості забезпечувати свою сім`ю, отримав психологічну травму через стрес у зв`язку із смертю

ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого брата у віці 26 років від серцевого нападу, скоротився вік життя його батька який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці

55 років та його мати отримала захворювання у вигляді онкології лівої молочної залози, у зв`язку з зазначеним ці обставини сильно вплинули на психологічний стан позивача.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн та судові витрати, які складаються з витрат на оплату судово-психологічної експертизи у сумі 2 826,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування його під слідством, тримання під вартою, що становить 26 місяців 17 днів, позивачу заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим останній має право на її відшкодування на підставі статті 23, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд виходив із: періоду перебування позивача під слідством та судом (26 місяців та 17 днів) та розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, що становить 6 000,00 грн. При цьому, судом також було враховано характер та обсяг душевних страждань позивача за час перебування під слідством та судом протягом 26 місяців 17 днів, приниженням честі та гідності у зв`язку із звинуваченням у вчиненні злочину, оскільки позивач працював у поліції, вимушеним перебуванням під вартою протягом 23 місяців

21 дня. Суд вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а відтак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважав за необхідне стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 300 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2021 року в частині стягнення суми моральної шкоди змінено та викладено у наступній редакції.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн.

В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2021 року залишено без змін.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь Держави судовий збір у розмірі 2 144,70 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив висновок про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість та глибину страждань позивача у зв`язку із смертю рідних людей - його батька, матері та брата, безповоротність такої втрати, що спричинило йому тяжкі моральні страждання, у зв`язку з чим вважав за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з

300 000,00 грн до 1 000,000 грн.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

01 листопада 2021 року Донецька обласна прокуратура через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить скасувати постанову донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року та залишити в силі рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2021 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції у рішенні вже врахована можливість стягнення моральної шкоди у розмірі, який у два рази перевищує можливий розмір відшкодування встановлений законодавством. Апеляційним судом необґрунтовано збільшено розмір бюджетного відшкодування майже у шість разів. Апеляційний суд у постанові не навів обґрунтування стягнення саме такого розміру на користь позивача, а визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, судом не наведено у постанові відповідних мотивів.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі

№ 752/17832/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Слов?янського міськрайонного суду Донецької області.

Зупинено виконання постанови Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

17 січня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Фактичні обставини справи

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня

2015 року застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 08 жовтня 2015 року за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 258-3 КК України.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчиненням ним кримінального правопорушення за часиною першою статті 258-3, частиною першою статті 365 КК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня

2017 року набрав законної сили 12 грудня 2017 року.

Таким чином, судами встановлено, що початок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є час затримання 08 жовтня 2015 року, а кінець - дата набрання вироком суду законної сили - 12 грудня

2017 року, що загалом складає 26 місяців та 17 днів, з яких 23 місяці та 21 день тримання під вартою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру

у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 цього Закону).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вироком суду ОСОБА_1 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і судувизначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на

2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 6 000,00 грн.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції мінімальна заробітна плата становить - 6 000,00 грн та за період часу перебування позивача під слідством - 26 місяців та 17 днів її розмір становить

156 000,00 грн (6 000,00 грн х 16 місяців) + 14 732,88 грн (17 днів (408 год) х

36,11 грн (мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі) = 171 332,88 грн.

Встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, а відповідно він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», апеляційний суд правильно визначився з терміном перебування ОСОБА_1 під слідством та судом.

Разом з цим, апеляційний суд розглядаючи справу в апеляційному порядку та змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми відшкодування моральної шкоди не звернув уваги на таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, колегія суддів, дійшла висновку проте, що розмір моральної шкоди, який визначний судом першої інстанції у розмірі 300 000,00 грн є правильним, оскільки такий визначено судом виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Збільшуючи розмір морального відшкодування, встановлений судом першої інстанції, до 1 000,000,00 грн, апеляційний суд дійшов висновку про те, що такий розмір відшкодування є достатнім для розумного задоволення потреб позивача.

При цьому апеляційний суд не зазначив, які нові докази, протилежні висновкам місцевого суду, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, зумовлюють необхідність збільшення встановленого судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди.

Переоцінивши докази, які були оцінені місцевим судом з дотриманням вимог процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції не зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, які порушення норм процесуального права були допущені судом першої інстанції і в чому полягають ці порушення, які норми матеріального права були неправильно застосовані і в чому полягає таке неправильне застосування, тобто не встановив і не навів правових підстав для зміни рішення.

Рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної відповідає нормам матеріального та процесуального права, принципам і завданням цивільного судочинства, щодо законності й обґрунтованості.

Безпідставно змінивши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позовних вимог, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку про те, що з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України, рішення апеляційного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди необхідно скасувати і залишити в силі в цій частині рішення місцевого суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн скасувати.

Рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн залишити в силі.

В іншій частині постанову Донецького апеляційного суду від 13 жовтня

2021 року залишити без змін.

Компенсувати Донецькій обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України витрати пов?язанні зі сплатою. судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 19 210,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун