Справа № 295/3994/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 14079,38 грн, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 , та, ураховуючи фактичне споживання природного газу для газової плити, котла, колонки за зазначеною адресою, відповідач здійснив приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Однак, всупереч п. 2 Розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, споживач в період з 01.11.2016 року по 28.02.2021 року несвоєчасно здійснював оплату спожитого газу, у зв`язку із чим утворилась заборгованість перед ТОВ "Житомиргаз збут" у сумі 14079,38 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із сплаченим судовим збором у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.04.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 55-56).

Заочним рішенням Богунського районного суду від 13.05.2021 року (а.с. 63-64) позов ТОВ "Житомиргаз збут" задоволено.

Ухвалою вказаного вище суду від 28.01.2022 року вказане заочне рішення скасовано (а.с. 158).

Ухвалою суду від 08.02.2022 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ передано на розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області (а.с. 184).

Ухвалою суду від 24.03.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін (а.с. 203).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити; у разі відмови у задоволенні позову просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач у відповідності до вимог норм законодавства не виконав свій обов`язок щодо повідомлення газопостачальної компанії про зміну права власності об`єкта нерухомості, куди здійснювалось газопостачання, що, на його думку, свідчить про виникнення спору внаслідок неправильних дій з боку останнього.

Представник відповідача зазначив, що 12.03.2010 року сім`я Бенедиків продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Оскільки відповідач особисто не користувався природнім газом в квартирі АДРЕСА_2 , та яка йому не належить з 2010 року, відтак представник відповідача просить відмовити у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ. Щодо клопотання вредставника позивача в частині стягнення судового збору в порядку ч. 9 ст. ст. 141 ЦПК України вказав, що заперечує щодо задоволення останнього.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про фінансовий стан абонента (а.с. 20-21).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач за період з 01.11.2016 року по 28.02.2021 року має заборгованість за споживання природного газу в сумі 14079,38 грн (а.с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2010 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продали ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 130-131).

Таким чином, відповідач на теперішній час не є власником домоволодіння, за адресою якого утворилася заборгованість за спожитий природний газ.

Із копії паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 з 30.10.2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 132).

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання послуг з споживання природного газу між сторонами не укладався, разом з тим, відповідач, будучи зареєстрованим за вказаною адресою, у минулому користувався послугами, які надавались позивачем, до моменту відчуження вказаної квартири.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем по даній цивільній справі, оскільки не являється ані власником квартири, куди здійснюється подача газу, ані її наймачем, на яких покладено обов`язок щодо здійснення оплати таких послуг.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Щодо клопотання представника позивача про розподіл судових витрат з урахуванням позиції ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд зазначає наступне.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Представником позивача не доведено і судом також не встановлено здійснення відповідачем дій, які мають законодавчо закріплені ознаки зловживання процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги представника позивача щодо розподілу судових витрат відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК Української СРСР, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1, ч. 9 ст. 141, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік