КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи 758/424/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/5168/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Акціонерне товариство «Сбербанк»

відповідачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонова Н.М. у справі за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у грудні 2016 року ПАТ «Сбербанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та договором поруки у сумі 132 740,58 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 28.11.2011 між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 40 000 грн під 31 % річних. Відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту. Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно 28 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 1 329,89 грн.

28.11.2011 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань, що виникають із кредитного договору.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є 27.11.2016. Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, надавши кредитні кошти, проте позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів. Станом на 02.02.2018 загальна заборгованість по кредитному договору становить 132 740,58 грн. З яких 28 547,64 грн заборгованість за кредитом, 34 587,76 грн - проценти за користування кредитом, 46 899,7 рн - пеня за прострочення сплати кредиту, 22 705,51 грн - пеня за прострочення плати процентів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2021 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 02.02.2018 у сумі 132 740,58 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 28 547,64 грн, процентів за користування кредитом 34 587,76 грн; пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 46 899,67 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 22 705,51 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 26 947,64 грн. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд мав зменшити розмір боргу на суму комісії 1 600 грн, яку банк не мав права утримувати за видачу кредиту, проте ця сума була списана банком автоматично, а кредит було отримано не у сумі 40 000 грн, а у сумі 38 400 грн. Відтак усі розрахунки необхідно було здійснювати від суми кредиту 38 400 грн. Крім того, він подав заяву про застосування позовної давності до періодичних платежів, строк давності за якими сплив. Останній платіж було здійснено 28.11.2011. Суд не дослідив з якого моменту виникло прострочення виконання зобов`язання та які суми і в який період вносились на погашення кредиту. Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду та починається від дня, з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вважає, що суд мав застосувати ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов у частині нарахування процентів та пені та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який стягується пеня.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Міжнародний резервний Банк» - Лаєнко П.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що дії відповідача направлені на невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та на ухилення від відповідальності, встановленої законом і договором. Відповідач не надав заперечення по суті позовних вимог та не надав відомостей про повне погашення заборгованості. Пунктом 6.2 кредитного договору визначено, що проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитом. Нарахування процентів повністю та остаточно припиняється у день фактичного повернення кредиту у повному обсязі. Відповідно до п. 11.3 договір набуває чинності з дати його підписання і діє до повного його виконання. Отже відсутні підстави для припинення нарахування процентів з 27.11.2018. Позивач надав суду виписки по рахункам, в яких відображено всі погашення по кредиту та відповідач не позбавлений можливості проаналізувати погашення кредиту та надати свій контрозрахунок. Відповідно до п. 11.6 кредитного договору за будь - якими вимогами сторін, що випливають за даним договором, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До відзиву надано витяг із Статуту, з якого вбачається, що ПАТ «Сбербанк» змінило назву на АТ «Міжнародний резервний Банк»

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2011 між АТ «Сбербанк Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2565-ФО/2011/95, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі - 40 000 під 31 % річних.

Відповідно до пункту 1.1. позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим визначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти у порядку, передбаченому графіком повернення кредиту.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується помісячно 28 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами у сумі не менше 1 329,89 грн.

Цього ж дня у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язалась перед кредитором у повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 4.1. договору поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту, поки усі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є 27.11.2016.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного банком, станом на 02.02.2018 заборгованість за кредитним договором становить 132 740,58 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі - 28 547,64 грн; процентів за користування кредитом у сумі -34 587,76 грн; пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 46 899,67 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 22 705,51 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідачі порушили зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником, зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіариу) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, Законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь - якого платежу, передбаченого цим договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення пені позовна давність застосовується в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК Україна).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 11.6 кредитного договору за будь - якими вимогами сторін, які випливають за даними договором встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.

Сторони у кредитному договорі передбачили збільшення позовної давності по всім вимогам, які випливають за даним договором, у тому числі і щодо стягнення пені до трьох років.

Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з 28.03.2014, звернувшись до суду з даним позовом 26.12.2016. Відтак вимоги позивача як про стягнення заборгованості по кредиту, так і щодо стягнення пені знаходяться у межах позовної давності.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що суд мав застосувати позовну давність суперечатьумовам кредитного договору.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності а господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд мав застосувати до спірних правовідносин зазначений Закон суперечать змісту цього Закону.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що позивач заявив вимоги про стягнення відсотків за користування крентними коштами та пені і після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

У цій справі сторони визначили термін щомісячного виконання зобов`язання та визначили, що кредитні кошти та відсотки за користування кредитом мають бути повністю плачені позичальником до 27.11.2016.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами у розмірі 1 329,89 грн впродовж періоду з 28.11.2011 до 27.11.2016.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 27.11.2016.

Відтак, у межах строку кредитування до 27.11.2016 позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, та до 27.11.2016 мав повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відтак припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладі у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 6/1841/15-ц. від 04.07.2018 справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та інших, та дійшов помилкових висновків про право позивача на отримання відсотків за користування кредитом та пені після 27.11.2016.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 27.11.2016 позивач не міг такі проценти нараховувати, а також штрафні санкції, визначені умовами договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеному позивачем станом на 28.11.2016 заборгованість за тілом кредиту складає 28 547,64 грн, заборгованість по відсоткам - 24 017,23 грн, пеня за прострочення сплати кредиту - 46 899,67 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 22 705,51 грн.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав даних про те, які суми та в який період були погашені позичальником, апелянт не надав будь - яких доказів на підтвердження того, що ним виконані умови кредитного договору.

Саме відповідач мав спростувати розмір заборгованості по кредиту, заявлений банком, надати докази сплати щомісячних платежів, та в залежності від наявності таких доказів надати свій контррозрахунок боргу. Проте, такі дії відповідачем не вчинені на власний розсуд, будь - яких доказів сплати кредитних коштів не надано та відповідач навіть не посилається на ті обставини, що ним повернуто кредитні кошти у певній сумі, чи банком не враховані у розрахунку сплачені ним платежі.

Відтак доводи про неправильне нарахування заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом до 28.11.2016 не підтверджені доказами, та є необрунтованими.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що банком безпідставно стягнуто з позичальника у день видачі кредиту комісію у сумі 1 600 грн, проте такі доводи не є підставою для перерахунку заборгованості, оскільки зазначена сума увійшла уже у несплачені боржником платежі, які знаходяться поза межами позовної давності.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що розмір пені, нарахованої відповідно до умов кредитного договору до 28.11.2016 у сумі 46 899,67 грн за прострочення сплати кредиту та 22 705,51 грн - за несвоєчасну сплату відсотків значно перевищує розмір кредиту, отриманого позичальником та розмір його сукупної заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про застування до спірних правовідносин Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставними, оскільки даний Закон прийнято 15.11.2016, а договір між сторонами укладено 28.11.2011. Відтак на час укладення договору даний Закон не діяв.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості колегія судів вважає, що наявні підстав для зменшення пені у загальній сумі до 14 273, 82 грн (50 % від розміру заборгованості за тілом кредиту), 7 136,91 грн - пені за несвоєчасну сплату відсотків з та 7 136,91 грн за несвоєчасну сплату відсотків.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру відсотків за користування кредитом з 34 587,76 грн до 24 017 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту з 46 899,67 грн до 7 136,91 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків з 22 705,51 грн до 7 136,91 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦК України стягненню з відповідачів підлягає судовий збір сумі 1 378 грн (мінімальний розмір від загальної задоволеної суми позовних вимог 66 838,69 грн), по 689 грн з кожного відповідача.

Рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року змінити, у зв`язку з чим викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

Позов Акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 66 838,69 грн, з яких 28 547,64 грн заборгованість за тілом кредиту, 24 017,23 грн відсотки за користування кредитом, 14 628,79 грн пені.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний Банк», судовий збір у сумі 689 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сбербанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний Банк», судовий збір у сумі 689 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, за винятком випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 28.04.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук