Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6604/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Борисюка Р.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/6604/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу агропромислового розвитку, екології та екологічної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Коваленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Відділу агропромислового розвитку, екології та екологічної політики Коростенської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати їй щомісячної доплати у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати Відділ агропромислового розвитку, екології та екологічної політики Коростенської районної державної адміністрації здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати до заробітної плати у розмірі відповідно до норм ст. 39 Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює у Відділі агропромислового розвитку, екології та екологічної політики Коростенської районної державної адміністраціїі є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи та користується пільгами і доплатами, які надано відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На даний час має право на щомісячну доплату до заробітної плати згідно ст.39 вищевказаного закону, яка працівникам відповідача не проводилась.

Зазначає, що підпунктом 7 пункту 4 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76/-VІІІ, який набрав чинності з січня 2015 року, статтю 31, 37, 39 та 45 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено. Однак, згідно рішення Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018 підпункт 7 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Таким чином, рішенням Конституційного Суду відновлено дію ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і остання діє з 17 липня 2018 року, її норми підлягають застосуванню. Таким чином, бездіяльність відповідача, яка полягає у невідновлені з 17.07.2018 року нарахування та виплату доплати до заробітної плати у відповідності до вказаної норми закону, призвело до неотримання позивачем коштів, а тому остання змушена була звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що вона має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, працює та проживає в м. Коростені Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесено до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та до зони гарантованого добровільного відселення. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від аварії на ЧАЄС 1 категорії, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , видане 24.09.2020.

Позивач працює у Відділі агропромислового розвитку, екології та екологічної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської областіта проживає в м. Коростень Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесено до зон радіологічного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Виплата коштів, передбачених ст. 39 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не проводилась.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Доплата, визначена статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не є складовою заробітної плати та не є заробітною платою за особливі умови праці, що включає в себе компенсаційні виплати на відповідний рік, а є соціальною гарантією.

Відповідно до п.4 пп.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції Постанови КМУ № 759 від 26.10.2016) виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, доплата особам, які працюють у зоні відчуження, відповідно до статті 39 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян.

Таким чином, починаючи з 2018 року у підприємств, установ, організацій, які знаходяться на території зон радіоактивного забруднення (крім зони відчуження) відсутній обов`язок подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті ст. 39 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто відсутні делеговані державою повноваження.

Крім цього, у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 не містить застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-XII.

За таких обставин відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачеві доплати до заробітної плати, встановленої статтею ст. 39 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді