Справа № 151/55/21
Провадження №2/151/21/22
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2022 року смт. Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Токарчук Л.Г.

за участю :

секретаря судових засідань Зьомко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Люлька В.П.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_2

- адвоката Косаківського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт.Чечельник Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Люлько В.П. звернувся до суду, в інтересах ОСОБА_1, з позовом до Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та ОСОБА_2., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Демівка Чечельницького району Вінницької області помер його дід ОСОБА_4, який відповідно до заповіту від 13 лисопада 2020 року, посвідченого секретарем Демівської сільської ради ОСОБА_3, усе своє майно заповів сусідці ОСОБА_2 Про існування заповіту на неї позивач дізнався лише 21 листопада 2020 року, коли приїхав на похорони діда. Вважає, що дід не міг написати на неї заповіт на усе майно, оскільки після смерті свого батька і дядька позивач залишився єдиним спадкоємцем, між ними завжди були добрі відносини, постійно підтримував його матеріально і піклувався про його стан здоров'я, лікував у м.Вінниці, постійно ніс витрати по його лікуванню. Із ОСОБА_2 дід завжди знаходився у неприязних відносинах, однак прийняв її послуги, як медичного працівника через кілька днів після повернення з лікарні у жовтні 2020 року. Дід неодноразово писав на нього заповіти, а цей написав перед самою смертю. Йому відомо, що дід мав намір передати їй лише земельну ділянку біля свого будинку, яка є суміжною із земельною ділянкою з домогосподарством ОСОБА_2. Крім того, вважає, що спадкодавець належним чином не був ознайомлений із текстом заповіту, оскільки заповідач власноручно не вчинив запис у заповіті, про те, що ним особисто вголос прочитаний заповіт і йому зрозумілий його зміст, що є недотриманням вимог щодо форми заповіту. Із заповіту вбачається, що він складений у приміщенні сільської ради, хоча сама дія відбувалася в будинку по місцю проживання заповідача, однак у посвідчувальному написі не зазначено місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої посвідчення заповіту вчинялось поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Вказані порушення посвідчення заповіту на його думку вказують на його нікчемність.

Представником відповідачки ОСОБА_2. - адвокатом Касаківським В.І. подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки він є безпідставним. В обгрунтування зазначено, що ОСОБА_4 будучи людиною похилого віку та маючи вагу тіла приблизно 150 кг. фактично не міг нормально пересуватися, тому тричі проходив лікування у КНП "Вінницький обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Вінницької обласної ради". Мав цукровий діабет та потребував постійної медичної допомоги в уколах та перев'язках, бо гнила нога. Хоча проживав в одному будинку зі своєю дружиною ОСОБА_5, не одній жінці постійно пропонував обходити його за значну частину пенсії та обіцяв написати на неї заповіт. Ніхто не погоджувався через умову постійно перебувати біля нього. Те ж саме пропонував і ОСОБА_2 за плату 5 000 гривень, проте вона теж не погодилась, через умову перебування у будинку в нічний час. Незважаючи на це носила йому їсти, робила уколи та перев'язки, коли не було медичних працівників та допомагала по господарству. Коли 16.10.2020 ОСОБА_4 повернувся із госпіталю, вирішив змінити заповіт, скасувавши заповіт на внука, оскільки той з березня 2020 року до нього лише двічі довідався та заповісти усе ОСОБА_2 Коли до нього 13 листопада 2020 року прийшла секретар сільської ради ОСОБА_3, заповідач передав їй необхідні документи, а та підготувавши сам текст заповіту у сільській раді, повернулась до нього додому, де ОСОБА_4 особисто прочитавши заповіт в голос, підписав його. Крім того, вважають такий спосіб захисту, як визнання заповіту недійсним неефективним, так як до суду не надані дані про фізичні вади або хвороби, які позбавляли ОСОБА_4 здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем не надано. Вважають, що пред'явлення позову не лише до ОСОБА_2, а і до Ольгопільської сільської ради є неправильним, оскільки сільська рада не може бути відповідачем у цій справі, тому у задовоненні позовних вимог до неї необхідно відмовити, як до неналежного відповідача. В підсумок своєї позиції, вказують, що вказаний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноручно заповідачем, посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування. У момент складання заповіту у ОСОБА_4 не було фізичних вад або хвороб, які б позбавили його здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив у якому зазначив, що вважає безпідставним посилання представника на недійсність заповіту, оскільки таке питання ними не ставиться, а ставиться вимога про визнання заповіту нікчемним. Крім того, вважають, що Ольгопільська сільська рада є належним відповідачем по справі, оскільки стоїть відповідачем разом ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що свого дідуся ОСОБА_4 дуже любив та доглядав. У березні, серпні та жовтні 2020 року дідусь перебував на лікуванні, яке оплачував йому він, кожного дня носив йому ліки, продукти харчування та усе необхідне. Коли стала необхідність покласти його на лікування вчетверте, шукав яким чином це можна зробити, оскілки він у свої 95 років потребував і догляду медичних працівників. Йому скрізь відмовляли через карантин пов'язаний із коронавірусом, а він не є медиком і не міг сам за ним доглядати як слід. Дідусь за своє життя склав багато заповітів, у які постійно включав його. Про наявність заповіту на ОСОБА_2 дізнався в день похорону і дуже здивувався, оскільки знав, що у неї з дідом були неприязні відносини. Не вірить, що він міг написати на неї заповіт на усе своє майно.

Представник позивача, адвокат Люлько В.П. позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та наголосив, що даний заповіт є нікчемним, так як порушено порядок його посвідчення, тому просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що з ОСОБА_4 прожили по сусідству майже 30 років. Коли задумали робити забор біля будинку, запитала у нього дозволу взяти його мерт городу, той метр відігравав для них важливу роль. Коли він дозволив, в подяку за це почала з квітня місяця 2020 року йому допомагати, варити сніданок кожного ранку, робити перев'язки та уколи, оскільки він потребував цього через страшні рани на ногах, а вона могла це робити, так як мала медичну освіту. ОСОБА_4 тричі лежав у лікарні, куди вона його разом із соціальними працівниками збирала, проводжала та зустрічала. Після повернення із лікарні десь у жовтні рани стали жахливі і йому медпрацівники сказали, що уже потрібен догляд. Зателефонували до внука ОСОБА_1, і коли той відповів, що думає як вирішити цю проблему, дід розсердився і сказав, що на ОСОБА_1 немає надії. Почав просити її, щоб вона за 5 000 гривень доглядала його, але, оскільки, догляд він хотів цілодобовий вона відмовилась. Після цього ОСОБА_4 зателефонував до своєї знайомої ОСОБА_6, яка теж почала телефонувати їй і просити доглядати діда. Він знову до неї зателефонував і просив доглядати, але уже без ночівлі. Порадившись із сім'єю, погодилась та ходила до нього кожного ранку, о 8 годині рівно мала дати снідати, бо він був дуже строгий і усе мало бути на конкретний час. Десь через тиждень, запропонував їй доглянути його, поховати після смерті та доглядати за могилами, та сказав, що хоче скасувати заповіт написаний на внука. Через декілька днів, коли прийшла до нього, побачила там секретаря сільської ради та ОСОБА_4, який сидів на ліжку і щось писав. Побачивши це хотіла вийти, але їй сказали залишитися. ОСОБА_4 сказав їй, що написав заповіт на неї. Дід був дуже строгий, можна, навіть, сказати вредний, але у свої 95 років був дуже розумним, грамотним, усі рішення приймав лише сам. Вона у нього ніколи нічого не просила і не брала, гроші теж.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат Косаківський В.І. позов не визнав з мотивів викладених у відзиві та просив відмовити у його задоволенні. Крім того, зауважив, що можливо і є якась технічна помилка, але ОСОБА_4 хотів скасувати попередній заповіт, про що власноручно написав заяву, яка засвідчена секретарем сільської ради і внесена в реєстр. Заповіт складено у сільській ради, а лише підписано заповідачем дома і цього ніхто не заперечує. Це була особиста його воля, яку він і реалізував.

Представник відповідача Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Гарник А.В. у судове засідання не з'явився, проте у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 пояснила, що на той час працювала секретарем Демівської сільської ради. До неї звернувся ОСОБА_4 по питанню зміни заповіту, оскільки це входить до її посадових обов'язків. Домовилися з ним, що вона приїде на наступний день. 13.11.2020 зранку ОСОБА_4 зателефонував їй щоб нагадати та пояснив, що саме хоче зробити. Коли приїхала до нього велосипедом, то він пояснив, що дуже злий на свого онука ОСОБА_1, який обіцяв подбати про нього, але обідив його та неправильно до нього поставився. Тому вирішив змінити заповіт. Власноручно написавши при ній заяву про скасування попереднього заповіту, дав їй паспорт та ідентифікаційний номер і повідомив, що хоче скласти новий заповіт на ОСОБА_2, яка про нього дбає. Переконавшись, що це є дійсна воля ОСОБА_4 і що він добре розуміє що робить, з вказаними документами поїхала до сільської ради, де зареєструвала заяву, поставила на ній посвідчувальний напис, внесла її в реєстр, після чого склала новий заповіт, на складення якого у неї пішло дуже мало часу, оскільки від був точний попередньому, тому вона змінила лише дані про особу, на користь якої складено заповіт. Поїхала з ним до ОСОБА_4, який за своє життя написав не один заповіт, тому, як завжди, перечитав його та підписав, а вона знову повернулась до сільської ради, посвідчила заповіт та внесла його до реєстру. Після всього повернулася до заповідача, віддала посвідчений заповіт і документи йому особисто в руки. Загалом до ОСОБА_4 приїжджала три рази, і лише приїхавши втретє побачила там ОСОБА_2. Щодо надрукованої фрази про прочитання в голос особисто заповіту та те, що він відповідає дійсним намірам заповідача, зауважила, що людям похилого віку, які старші 70 років, цей тект дозволено не писати власноручно, а його можна набрати, щоб вони лише прочитали та підписали. Мала повноваження проводити нотаріальні дії на дому, бо тоді були жорсткі обмеження у зв'язку з карантином через COVID-19.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що у задоволення позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чечельницького районного управління юстиції Вінницкої області 08.05.2007 та витягом з Державного реєстру актві цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №9 від 14.01.2014 (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, виданим 14.01.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області. (а.с.12)

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, виданим 24.12.2020 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) . (а.с.12)

За життя ОСОБА_4 склав не один заповіт, до якого включав онука ОСОБА_1, а саме 18.11.2008, 23.09.2009, 12.05.2011, 15.12.2015 та заповіт 02.07.2019, посвідчений секретарем Демівської сільської ради Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області, зареєстрований у реєстрі за №33, яким все своє майно заповів онукові ОСОБА_1 (а.с.16, 17, 18, 19, 20)

Як вбачається із заяви від 13.11.2020, яка посвідчена секретарем Демівської сільської ради Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області ОСОБА_3, зареєстрованої у реєстрі за №56, ОСОБА_4 просив скасувати заповіт від 02.07.2019, який складено на користь онука ОСОБА_1 (а.с.83)

Після чого, 13 листопада 2020 року ОСОБА_4 складено заповіт на ім'я ОСОБА_2, посвідчений секретарем Демівської сільської ради Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області, зареєстрований у реєстрі за №57. Згідно з останнім заповітом ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_2 . (а. с. 21, 170).

Вищевказані заява та заповіт від 13.11.2020 зареєстровані у журналі для реєстрації нотаріальних дій Демівської сільської ради під записами №56 та №57, де є і підписи самого заповідача. (а.с.84-85)

Крім того, їх реєстрація підтверджується витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі № 62660175 та № 62658619. (а.с. 86-88)

Як вбачається із розпорядження голови Демівської сільської ради Чечельницького ( на даний час Гайсинського) району Вінницької області №14/02-6 від 23.11.2015 відповідальність за вчинення нотаріальих дій по Демівській сільській раді покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_3. (а.с.82)

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 у шестимісячний строк, а саме 01.12.2020 звернулася до Чечельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом від 13.11.2020. (а.с.166)

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Чечельницької державної нотаріальної контори 24.12.2020 звернувся і його онук ОСОБА_1. (а.с.175)

Відповідно до висновку експерта № 4146/4147/4148/21-21 від 17.09.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи, яку призначено ухвалою суду від 18 травня 2021 року, щодо виконання почерку та підпису в заповіті від 13.11.2020 заповідачем ОСОБА_4, встановлено, що підпис, а також рукописний текст "ОСОБА_4" у заповіті ОСОБА_4, посвідченого секретарем Демівської сільської ради Чечельницького району Вінницької області ОСОБА_3 13.11.2020 року - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, самим покійним ОСОБА_4. (а.с. 18-23 Т.2).

Згідно консультативного висновку №71811 за результатами проведення лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження від 12.03.2021 наданого позивачем, "зміст тексту другого речення абзацу 6 п.1.4 розділу ІІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування" : " У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом", наявного у розділі ІІІ п.1.4 (абзац 6): "Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом", слід розуміти так: " У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос (заповідачем) та підписаний заповідачем, про що (заповідачем) зазначається у заповіті перед його (заповідача) підписом". (а.с.103-106).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що знає ОСОБА_4 понад 50 років, її чоловік возив ОСОБА_4, як голову колгоспу, вони дружили, тому усе, що було у нього в житті вона знала. Варила йому борщ та передавала через соціальних працівників, оскільки сама уже не могла ходитити, а він хотів свіжого кожного дня. Коли став потребувати медичної допомоги, вона йому порекомендувала ОСОБА_2, яка була медсестрою, жила поряд з ним та могла робити йому уколи та перев'язки на нозі, з якою у нього були проблеми . Знала, що у них завжди були суперечки через межу чи за якісь труби, але радила йому просити її. ОСОБА_2 погодилась, за що ОСОБА_1 мав їй платити 5 000 гривень у місяць. Щодо заповіту пояснила, що він у нього був не перший, їх у нього було п'ять, де був зазначений онук і не тільки, про які вона усе знала. Про останній не чула нічого, хоча і спілкулалась із ним за тиждень до смерті по телефону, жалівся, що болять ноги і все тіло. Про заповіт на ОСОБА_2 дізналася від самої ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, пояснили, що вони є сусідами ОСОБА_4 і знають, що йому завжди допомагав онук ОСОБА_1. Десь за тиждень до смерті ОСОБА_4, 13 листопада між 13 -14 годинами, коли прийшли з городу побачили у вікно, як до ОСОБА_4 приїхала на велосипеді ОСОБА_3, поставила велосипед біля плоту, зайшла на подвір'я, зачекала доки вийде з хати ОСОБА_2, дала їй документи, щось показала на них, після чого ОСОБА_2 пішла до будинку, а через деякий час вийшла та віддала бумаги ОСОБА_3, яка сіла на велосипед і поїхала. Думали, що це стосувалось договору на оренду городу, який ОСОБА_1 обіцяв ОСОБА_2. Про заповіт на ОСОБА_2 дізналися лише після смерті ОСОБА_4. Вважають, що заповіт на Згуральську він написати без натиску не міг, бо для нього онук ОСОБА_1 був усім. Даючи покази у судовому засіданні вказані свідки, підтвердили, що із ОСОБА_2 уже давно перебувають у неприязних відносинах.

Свідок ОСОБА_10, яка є донькою ОСОБА_2. пояснила, що живе у с.Демівка, а працює в с.Ольгопіль в аптеці. Усе почалося з того, що коли хотіли переробити паркан, мама попросила ОСОБА_4 метр його городу, на що той дав згоду, а мама в подяку за це почала носити йому їсти та інколи робила йому перев'язки, це був десь травень-червень. Коли його здоров'я погіршилося, він запропонував мамі, щоб вона його доглядала за 5 000 гривень, але умовою було, щоб вона у нього ночувала. Через необхідність постійного перебування та ночівлі у ОСОБА_4 мама відмовилася. Через певний час до мами зателефонувала ОСОБА_6 та попросила, щоб вона пішла йому допомогти. Тоді він сказав, що усе перепише на маму, щоб та лише його доглянула, бо він нікому не потрібен, на що вона погодилася. Знає, що ОСОБА_4 багатьом пропонував щоб його доглядали, а він перепише усе на них, але через умову ночувати біля нього, ніхто не погоджувався.

Свідок ОСОБА_11, пояснила, що є сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Бачила як приходила секретар сільської ради ОСОБА_3, коли саме не пам'ятає, десь листопад-жовтень. Коли запитала сусідку ОСОБА_12, чого приходила ОСОБА_3, та відповіла, що ОСОБА_4 склав на ОСОБА_2 заповіт, оскільки та доглядала його. Внука бачила там лише два рази. Щодо заповіту більше нічого не знає.

Свідок ОСОБА_13., яка є соціальним працівником, пояснила, що про заповіт на ОСОБА_2 нічого не знала, а почула лише у день похорону. Неодноразово ОСОБА_4 казав їй знайти для нього людину, яка б його доглядала, за що той перепише усе що у нього є.

Свідок ОСОБА_14, пояснив, що він у той час був головою Демівської сільської ради, ОСОБА_4 знає добре і часто з ним спідкувався. ОСОБА_4 подзвонив до нього і попросив, щоб до нього прийшла ОСОБА_3 щодо заповіту. На кого саме мав бути заповіт ОСОБА_1 йому не казав, ОСОБА_3 теж нічого не казала. ОСОБА_3 була уповноважена посвідчувати заповіти, крім того, була дуже відповідальною особою, тому не могла підробити заповіт.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є онукою ОСОБА_5, яка проживала з ОСОБА_4 в одному будинку, хоча вони були розлучені. Щодо зміни заповіту пояснила, що під час телефонної розмови з бабусею, та повідомила їй, що чула як до будинку приходила секретар сільської ради, вони щось змінювали та писали у заповіті з ОСОБА_4 у його кімнаті. Скільки разів приходила секретар вона незнає. Про заповіт почула під час похорону, з розмов зрозуміла, що заповіт змінений.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст.1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно стт.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Ст.1251 ЦК України, встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Наказом Міністерства юстиції від 11.11.2011 №3303/5 затверджено "Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування" (далі - Порядок).

Відповідно до 1.1. вказаного Порядку, в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, передбачено, що перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат".

Пунктом 1.2. Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно п.1.3., відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат" посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку, визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1.4 розілу ІІІ Порядку, при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Пунктами 1.8. та 1.9 Порядку передбачено, що заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16). Заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, подавши про це заяву до відповідного органу місцевого самоврядування. У випадку одержання посадовою особою органу місцевого самоврядування заяви про скасування заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа органу місцевого самоврядування робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у справах органу місцевого самоврядування.

Аналогічні положення закріплені і у ст.1254 ЦК України, відповідно до якої, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Ст.1257 ЦК України передбачає підстави недійсності заповіту, зокрема відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина перша та друга статті 1257 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами"

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що "нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: "визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

Судом не встановлено, що у момент складення заповіту у ОСОБА_4 були фізичні вади або хвороби, які б позбавили його здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Крім того, даний факт повністю спростовується власноручно написаною заявою ОСОБА_4 про бажання скасувати попередній заповіт, належність почерку ОСОБА_4 на вказаній заяві ніким у судовому засіданні не оспорювалася. Належність підпису ОСОБА_4 у заповіті підтверджена висновном експерта. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту.

Як вбачається з викладеного, що підтверджено доказами, спірний заповіт, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, а саме він складений у письмовій формі, підписаний власноручно заповідачем, посвідчений відповідальною посадовою особою органу місцевого самоврядування - секретарем сільської ради, яка уповноважена на вчинення нотаріальних дій, що не дає підстав зробити висновок про його нікчемність.

Відсутність рукописного напису ОСОБА_4 щодо прочитання та складання заповіту з його слів, на що посилався позивач, не є істотною умовою для визнання оспорюваного правочину недійсним чи нікчемним, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Крім цього, вказана інформація була надрукована відповідальною особою та увійшла до складу посвідчувального напису. Також, суд хоче зазначити, що у попередньому заповіті від 02.07.2019, який також посвідчений секретарем Демівської сільської ради Чечельницького (на даний час Гайсинського) району Вінницької області та зареєстрований у реєстрі за №33, яким все своє майно ОСОБА_4 заповів позивачеві, вказане застереження також надруковано відповідальною особою, а не написано власноручно заповідачем, вказаний заповіт ніким не оспорювався.

Щодо того, що у заповіті місцем його складення зазначено приміщення сільської ради, а не місце проживання заповідача, даний факт також не є підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки текст спірного заповіту виготовлений секретарем сільської ради у приміщенні самої сільської ради, на робочому місці секретаря, після того, як вона відвідавши заповідача, який є похилого віку (95 років) та через рани на ногах не міг самостійно прибути до сільської ради, в усному порядку з'ясувала волевиявлення заповідача, підготувала проект документу поза місцем проживання останньої, підписала його вдома та посвідчивши внесла у відповідний реєстр у приміщенні самої сільської ради. Даний факт також не впливає на дійсність волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним йому на праві власності майном.

Верховний Суд неодноразово пояснював, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 3 липня 2019 р. у справі № 725/2412/15-ц). Також у постанові від 07.03.2018 року по справі справа № 525/607/17, провадження № 61-1339 св 17 Верховний Суд роз'яснив, що відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, може розцінюватися як порушення форми заповіту в тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що підстави для визнання заповіту нікчемним відсутні. Однак, звертає увагу позивача, що такий спосіб захисту є неефективним спосбом захисту прав та інтересів , на що і звертає увагу Верховний суд.

Щодо пред`явлення позову про визнання заповіту нікчемним не лише до ОСОБА_2, а і до Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, суд зазначає, що сільська рада не є належним відповідачем у цій справі, на що вказує і Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 у справі 637/228/17, тому у задоволенні позовних вимог до неї необхідно відмовити як до неналежного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача;

Враховуючи викладене, судові витрати у справі слід покласти на позивача

Керуючись статтями 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.04.2022.

Повне найменування (ім`я) сторін, їх місцезнаходження (місце проживання чи перебування) :

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, картка платника податків НОМЕР_4, місце реєстрації АДРЕСА_1, місце проживання АДРЕСА_2);

Відповідачі:

Ольгопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області (місцезнаходження: вул.Центральна, буд.131, с.Ольгопіль, Гайсинського району Вінницької області, поштовий індекс 24830);

ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_4, картка платника податків НОМЕР_5, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_3);45

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, картка платника податків НОМЕР_6, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_4).

Суддя Людмила ТОКАРЧУК