Номер провадження: 22-ц/813/5341/22
Номер справи місцевого суду: 947/9170/21
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря -Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

24.03.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - 32/100 часток частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.04.2021 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

20.09.2021 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 27.09.2021 року о 16 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 27.09.2021 року позивач по справі не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала до суду 22.11.2021 року апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси про залишення позову без розгляду, та прийняти рішення щодо вимог позову з визнання з 13.06.2013 року виникнення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 32/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , о складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «Г», житловою площею 79,1 кв.м., та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 604 кв.м.

Апелянт наголошує на тому, що проти задоволення позову не заперечувала, з підстав того, що 13.06.2013 року між нею та ОСОБА_4 існувала домовленість про визнання майна спільною власністю за фінансової допомоги та повернення порушених прав.

На даний час, апелянт зазначає, що шлюб руйнується, а вона намагається його зберегти, та не заперечує проти визнання майна спільною власністю подружжя, вказуючи, що з боку ОСОБА_2 домовленість була виконана.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року справу було призначено до розгляду на 21 квітня 2022 року на 12 годину 20 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.

17.02.2022 року від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі.

21 квітня 2022 року сторони в судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань не подавали, про дату, чпас та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності учасників справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до встановленого статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм процесуального права, подати заяву про залишення позовної заяви без розгляду є правом позивача і таке право не може бути обмежене судом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 статті 217 з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Справу призначено до розгляду на 27 вересня 2021 року о 16:00 год.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.0221 року ОСОБА_2 до суду було подано заяву про залишення без розгляду.

У судові засідання 27.09.2021 року, сторони не з`явились, повідомлялись належним чином.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - залишено без розгляду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити, що заява позивачем ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду була подана відповідно до норм ЦПК України, а саме до моменту розгляду справи по суті.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушення судом норм процесуального права, та відсутність підстав для скасування ухвали суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 257 ЦПК України за заявою позивача поданою до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе